ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року	Львів	Справа № 166/395/23 пров. № А/857/8848/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді:                                             Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Гуляка В.В., Шевчук С.М., 
з участю секретаря судового засідання:            Ханащак С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 04 травня 2023 року (ухвалене головуючою-суддею Фазан О.З. в порядку ст.229 КАС України у смт. Ратне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення,
                                                     в с т а н о в и в:
29.03.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Ковельського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - Ковельський РТЦКСП, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника Ковельського РТЦКСП підполковника Нестеренка А.В. №620/2-22 від 19.12.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.2101 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 5100,00 грн.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 04.05.2023 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що що про існування спірної постанови йому стало відомо зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження за №71178980, її копії не отримував, а тому звернувся до старшого державного виконавця Ратнівського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Старушик І.А., яка 21.03.2023 надала засвідчену копію оспорюваної постанови. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, акт, про які зазначається у постанові ніколи не отримував. Крім того, про дату, час розгляду адміністративної справи за ч.2 ст.2101 КУпАП його ніхто не інформував.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України, а порядок повідомлення їх учасників статтею 268 цього Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 30.11.2022, яке набрало законної сили 13.12.2022 було визнано протиправною та скасовано постанову начальника Ковельського РТЦКСП підполковника Нестеренка А.В. №620-22 від 25.10.2022 про притягнення ОСОБА_1 за ч.2 ст.2101 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн, а справу надіслано до Ковельського РТЦКСП на новий розгляд. Крім того, з рішення видно, що позивач отримав протокол про адміністративне правопорушення №620 від 14.10.2022 (із пояснення особи, яка його склала - 13.10.2022) і зміст його відповідає змісту постанови №620 від 25.10.2022.
Постановою №620/2-22 від 19.12.2022, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.2101 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн за те, що він під час дії особливого періоду, будучи особисто оповіщеним 13.10.2022 представником другого відділу Ковельського РТЦКСП на блокпості, на перехресті доріг М-19 в напрямку смт. Ратне, про те, що він є військовозобов`язаним і зобов`язаний на виконання Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 “Про загальну мобілізацію”, №574/2022 від 22.08.2022 “Про продовження строку проведення загальної мобілізації” прибути 14.10.2022 на 09 год 00 хв до другого відділу Ковельського РТЦКСП для уточнення облікових даних, проходження медичної комісії і визначення придатності до військової служби на особливий період. Для цього ОСОБА_1 було виписано персональну повістку та надано для ознайомлення. Проте, він відмовився отримувати цю повістку та не прибув у зазначені час та дату до цього органу, чим порушив вимоги ч.10 ст.1 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу”, п.1 ч.1 ст.22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію”.
Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що достатніх доказів на підтвердження повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи на 19.12.2023 по розгляду повторно складеного відносно нього протоколу про адмінправопорушення, передбаченого ч.2 ст.2101 КУпАП відповідач не надав, а відтак, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України, не спростовано доводів позивача про незаконність оспорюваної постанови, у зв`язку з неповідомленням про дату, час та місце розгляду справи, без роз`яснення йому прав, передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, та надання можливості надати пояснення по суті справи. Разом з тим, суд дійшов висновку про те, що не незважаючи на допущені відповідачем порушення, позов пред`явлено до неналежного відповідача, яким у цій справі є Волинський обласний ТЦКСП, що визначено п.7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) №154 від 23.02.2020 та підтверджується копією довідки №82120 Міністерства оборони України (далі - МОУ).
Надаючи правову оцінку висновками суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.
Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоячих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються обставин щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності позивача та неповідомлення його про дату час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:
1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;
2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;
3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;
4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;
5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
З наведеного слідує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Судом встановлено, що оспорювана постанова винесена за відсутності особи, яка притягається до відповідальності. 
У постанові зазначено, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, актом його відмови від отримання повістки та прибуття до Другого відділу Ковельського РТЦКСП.
Колегія суддів зазначає, що копію постанови ОСОБА_1 направлено не було, що підтверджується відсутністю запису про це у її змісті.
Разом з тим, з долучених документів поштового конверта, адресованого ОСОБА_1 , постанови про відкриття виконавчого провадження №71178980 від 02.03.2023, заяви ОСОБА_1 від 20.03.2023 старшому державному виконавцю Ратнівського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Старушик І.А. видно, що оспорювану постанову останній отримав 21.03.2023, тобто після закінчення строків на її оскарження.
Наявний в матеріалах справи супровідний лист №6544 від 21.12.2022 про направлення постанови позивачу колегія суддів не бере до уваги, позаяк жодних доказів, про отримання оспорюваної постанови відповідачем не надано.
Також, відомості щодо ознайомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, з показів у судовому засіданні свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не вбачається, що вони повідомили ОСОБА_1 про дату розгляду справи - 19.12.2023 в Ковельському РТЦКСП стосовно нього за ч.2 ст.2101 КУпАП. Аналогічно такі відомості не зафіксовані в Акті оповіщення військовозобов`язаного від 15.12.2023 представниками другого відділу Ковельського РТЦКСП лейтенантом Шмиговським О.І. та лейтенантом ОСОБА_4 .
Таким чином, достатніх доказів на підтвердження повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи 19.12.2023, повторно, за складеним відносно нього протоколом про адмінправопорушення за ч.2 ст.2101 КУпАП відповідач не надав.
Більше того, наявні у справі докази вказують, що порушення вчинено позивачем 13.10.2023, того ж дня складено протокол про адміністративне правопорушення від 13.10.2022. Разом з тим, відповідачем додано ще один протокол, який складено 14.10.2022. При цьому, колегія суддів звертає увагу на певні розбіжності у вказаних протоколах, зокрема щодо дати народження позивача.
Зважаючи на приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не дотримано процедури порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які закріплені у ст.268 КУпАП, що є окремою та достатньою підставою для скасування оспорюваної постанови.
Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 по справі №522/20755/16-а, від 30.09.2019 по справі №591/2794/17, від 06.02.2020 №05/7145/16-а та від 21.05.2020 по справі №286/4145/15-а дійшов висновку, що факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу тощо.
Водночас, як зазначено Верховним Судом процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.
При цьому, питання наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення підлягає встановленню під час розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення.
Повноваження ж адміністративних судів у справах про накладення адміністративного стягнення обмежуються лише переглядом в порядку статті 286 КАС України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, оспорювана постанова підлягає скасуванню саме з процедурних підстав.
Крім того, колегія суддів звертає увагу відповідача, що скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.11.2021 по справі №185/8460/16-а, від 25.05.2022 по справі №465/5145/16-а.
Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст.210, 2101, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), згідно ст.235 КУпАП, розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Колегія суддів звертає увагу, що постанова від 19.12.2022, винесена начальником Ковельського РТЦКСП підполковником Нестеренком А.В., який уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).
З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що позивачем заявлено вимоги до неналежного відповідача.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст.268, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                 п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 04 травня 2023 року по справі №166/395/23 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Ковельського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення частково.
Скасувати постанову начальника Ковельського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №620/2-22 від 19 грудня 2022 року.
Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч.2 ст.2101 КУпАП направити на новий розгляд до Ковельського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	С. М. Шевчук  	
У зв`язку із перебуванням судді Гуляка В.В. 11.12.2023 у відпустці, повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 12.12.2023