КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

Справа №372/1580/23                           Головуючий у 1 інстанції: Проць Т.В.
Провадження №22-ц/824/14011/2023    Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
21 листопада 2023 року                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                             Олійника В.І., Сушко Л.П.,
при секретарі                                            Дуб С.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування, третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Клименко Ольга Петрівна,-

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування, третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Клименко О.П.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що починаючи з 2016 року тяжко захворів її двоюрідний брат, ОСОБА_3 , а тому вона одноосібно надавала йому необхідну допомогу, купувала ліки, а також продукти харчування, піклувалась про нього. ІНФОРМАЦІЯ_1 брат помер, і виключно за кошти позивачки здійснено його поховання. Після смерті брата вона звернулась до нотаріуса, для прийняття спадщини на майно, що залишилось після його смерті, оскільки доглядала за ним останні роки, внаслідок чого її зареєстровано спадкоємцем за законом п`ятої черги. 
З листа нотаріуса позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини, при цьому, як вважає позивач, не маючи ані юридичного, ані людського права на спадкування, зважаючи на те, що він був обізнаний про хворобу ОСОБА_3 за довго до його смерті, однак не дбав про нього, не відвідував його та не спілкувався з ним, тобто свідомо ухилявся від надання спадкодавцю будь-якої допомоги та моральної підтримки. За таких обставин позивачка просила позовні вимоги задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Обухівського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що подані позивачем товарні чеки від 02.02.2022 року, 22.02.2022 року, 08.04.2022 року, а також квитанції № 845 від 23.02.2022 року, №507 від 02.02.2022 року, № 36030 від 02.02.2022 року доводів позову не підтверджують, оскільки вони лише констатують дату придбання ліків та їх вартість і не доводять підставності позову.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку з на відсутність належних та допустимих доказів, надання яких є процесуальним обов`язком позивача щодо ухилення відповідача від надання ОСОБА_3 допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача, не встановлено підстав для задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 04  серпня 2023 року ОСОБА_1   подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, не повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, необ`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Вказує, що при житті спадкодавця, ОСОБА_2 жодної допомоги останньому не надавав, достовірно знаючи, що останній хворіє, є одинокою людиною, маючи можливість надавати йому допомогу. Виключно позивач забезпечувала придбання ліків брату, його лікування, провідувала та допомагала йому, забезпечувала необхідним.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
 
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.
ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_5 заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 69 років у с.Матяшівка Обухівського району помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу №58/2022.
За життя спадкодавець, ОСОБА_3 не залишив заповіту.
Відповідно довідки № 336 від 16.06.2022 року виданої Григорівським старостинським округом ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки № 689 від 21.10.2022 року, що видана Григорівським старостинським округом про те, що ОСОБА_1 протягом 2018 - 2022 років доглядала до дня смерті за онкохворим братом ОСОБА_3 і похоронила його при наявності в матеріалах справи поданої відповідачем довідки №202 від 27.04.2023 року виданої тим же округом про те, що ОСОБА_2 разом з іншими родичами приймав участь у похованні свого дядька ОСОБА_3 в сукупності з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків не підтверджує доводів позивача, як про безпорадний стан спадкодавця так і про ухилення відповідача від надання допомоги спадкоємцю.
05 липня 2022 року із заявою №130 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , що міститься в спадковій справі №58/2022 звернувся ОСОБА_2 , який є його рідним племінником.
20 липня 2022 року із заявою про прийняття спадщини № 143 , що залишилась після смерті ОСОБА_3 , що міститься в спадковій справі №58/2022 звернулась ОСОБА_1 , двоюрідна сестра померлого.
Листом №24/02-14 від 24.03.2023 року приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. позивачу роз`яснено про черговість спадкування, а також те, що свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно належне померлому ОСОБА_3 буде видане його племіннику, ОСОБА_2 .
24 квітня 2023 року за заявою ОСОБА_1 видача свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 призупинено, у зв`язку з розглядом справи в суді.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
З матеріалів справи вбачається що  ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 69 років у с. Матяшівка Обухівського району помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
Спадкодавець, ОСОБА_3 заповіт не залишив. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу №58/2022.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує.
Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.
Виходячи з наведеного, правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. а також, мають право на обов`язкову частину у спадщині.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).
При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
У постановах Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 752/12158/14-ц, від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15-ц та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.03.2019 по справі № 766/810/17, від 11.02.2019 року по справі № 756/11676/16-ц.
Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається як на підставу усунення відповідача від права на спадкування на наявність обставин, визначених у ч. 5 ст. 1224 ЦК України, і мотивує це тим, що відповідач, племінник спадкодавця, проживав окремо, життям та здоров`ям ОСОБА_3 , не цікавився, будучи обізнаним про його стан здоров`я, який перебував в тяжкому стані, не допомагав та не відвідував, що дає підстави для усунення відповідача, як спадкоємця другої черги за законом, від права на спадкування майна після смерті дядька (брата батька).
Однак, зазначені обставини не підтверджено належним чином, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання позивача на той факт, що відповідач, знаючи про тяжку хворобу спадкодавця свідомо ухилявся від надання йому будь-якої допомоги та моральної підтримки протягом тривалого часу, хоча міг надавати таку допомогу ОСОБА_3 , який перебував в безпорадному стані, не знайшли підтвердження ані матеріалами справи, ані показаннями свідків допитаних в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
В матеріалах справи наявні виписки з історії хвороби ОСОБА_3 , відповідно яких в період 2022 року йому було проведено курс хіміотерапії. В ту ж чергу матеріали справи не містять доказів на підтвердження перебування спадкодавця ОСОБА_3 у безпорадному стані, а саме медичної документації про стан його здоров`я та висновків лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворим та його стан, що унеможливлює (обмежує) пересування хворого.
Подана позивачем довідка № 689 від 21.10.2022 року, що видана Григорівським старостинським округом про те, що ОСОБА_1 протягом 2018 - 2022 років доглядала до дня смерті за онкохворим братом ОСОБА_3 і похоронила його при наявності в матеріалах справи поданої відповідачем довідки № 202 від 27.04.2023 року виданої тим же округом про те, що ОСОБА_2 разом з іншими родичами приймав участь у похованні свого дядька ОСОБА_3 в сукупності з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків не підтверджує доводів позивача, як про безпорадний стан спадкодавця так і про ухилення відповідача від надання допомоги спадкоємцю.
Подані позивачем товарні чеки від 02.02.2022 року, 22.02.2022 року, 08.04.2022 року, а також квитанції № 845 від 23.02.2022 року, № 507 від 02.02.2022 року, № 36030 від 02.02.2022 року доводів позову не підтверджують, оскільки вони лише констатують дату придбання ліків та їх вартість і не доводять підставності позову.
Зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів, надання яких є процесуальним обов`язком позивача щодо ухилення відповідача від надання ОСОБА_3 допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення позову.
У наданих довідках не міститься інформація про те, що хворий перебуває у безпорадному стані та потребує сторонньої допомоги, тому висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодних доказів, щодо ухилення відповідача від надання дядькові допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме від відповідача, є не обґрунтованою. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді.
Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Відповідно до судової практики у питаннях усунення від спадкування:
         
          усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи (постанови ВС від 11 лютого 2019 р. у справі №756/11676/16-ц, від 25 березня 2019 р. у справі №766/810/17);
 
обов`язково підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу (постанови ВС від 04 липня 2018 р. у справі № 404/2163/16-ц, від 19 червня 2019 р. у справі № 491/1111/15-ц, від 02 березня 2020 р. у справі № 133/1625/18);
 
ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. При цьому, необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку (постанови ВС від 21 березня 2018 р. у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 р. у справі № 404/2163/16-ц);
 
безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом (постанова ВС від 17 жовтня 2018 р. у справі № 200/21452/15-ц).
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначалося, що безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.
Водночас ВС КЦС зазначив, що самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування. ВС КЦС наголосив, що лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування.
Оскільки позивач не надала доказів на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що відповідач навмисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, яка перебувала у безпорадному стані та потребувала такої допомоги саме від відповідача позов підлягає суд першої інстанції правомірно залишив позов без задоволення.
Враховуючи вище викладене, судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми процесуального та матеріального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову. Доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновками суду та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Головуючий                                                                                   Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                              В.І. Олійник
 
                                                                                                       Л.П. Сушко