ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
07 грудня 2023 року
м.Харків
справа № 636/2382/21
провадження № 22-ц/818/2069/23
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа - Акціонерне товариство «СК «Мега-Гарант»,
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: акціонерне товариство «СК «Мега-Гарант», про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 серпня 2023 року, постановлене суддею Золотоверхою О.О.,
в с т а н о в и в:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути 56366,33 грн у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальних збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 56366 /п’ятдесят шість тисяч триста шістдесят шість/ гривень 33 коп., яка складається з різниці між вартістю ремонтно-відновлювальних робіт та страхового відшкодування за полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вирішено питання щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд не перевірив чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ; чи дійсно позивачка сплатила вартість ремонтних робіт. Крім того, страхова компанія перерахувала позивачці 31253,67 грн, що є значно меншим, ніж ліміт страхової відповідальності.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір матеріальної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок ДТП, є доведеною належними доказами. З урахуванням того, що відповідач є винним у ДТП, стягненню з відповідача підлягає різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту та розміром сплаченого страхового відшкодування.
Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля BMW X5 M д.н.з. НОМЕР_1 . 
26.10.2020 о 13:05год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Ford Transit д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість руху та вчинив зіткнення з автомобілем, що належить ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. 
Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.12.2020 відповідача визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.
Факт дорожньо-транспортної пригоди також підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №446976 від 26.10.2020 (а.с.81), копією схеми місця ДТП від 26.10.2020 (а.с.82-83).
Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача застрахована у АТ «СК «Мега гарант», що підтверджується копією полісу №АР / 0435395 від 01.09.2020 (а.с.8).
22.01.2021 третьою особою складено страховий акт №153/2021-ГО (копія а.с.97).
Позивачу сплачено третьою особою страхове відшкодування у сумі 31253,67грн., що підтверджується копією повідомлення з онлайн-банкінгу (а.с.9) та копією платіжного доручення №337 від 22.01.2021 (а.с.96).
ТОВ «Баварія Моторс» проведено огляд автомобіля позивача та надано рахунок від 27.10.2020 щодо вартості відновлювального ремонту на суму 224711,51грн (копія а.с.10-11).
ФО-П ОСОБА_3 виконав роботи з відновлювального ремонту автомобіля позивача на суму 87620,00грн. (ПДВ не передбачений), що підтверджується копію рахунку-фактури № Акт виконаних робіт від 06.11.2020 року (а.с.12).
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача, різницю між фактичною вартістю ремонта та страховою виплатою, що складає 56366,33 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу(далі -ЦК) України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). 
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. І статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають - докази у справі безпосередньо до суду.
Позивачем на підтвердження факту виконаних робіт по ремонту автомобіля надано рахунок фактуру від 06.11.2023 року на суму 87620,00 грн, ПДВ не передбачений. Даних про оплату вказаного рахунку позивачкою матеріали справи не містять.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у ційсфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20,  зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).
Таким чином обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_2 застрахована у АТ «СК «Мега гарант», що підтверджується копією полісу №АР / 0435395 від 01.09.2020 (а.с.8).
Розмір страхового ліміту встановлений 100000,00 грн., розмір франшизи 2600,00 грн., вартість ремонту автомобіля становить 87620,00(без урахування ПДВ).
Сума відшкодування майнової шкоди потерпілому, яка здійснена страховиком, становить 31253,67 грн. Загальний розмір майнової шкоди, про стягнення якої просить позивач, не перевищує ліміт відповідальності страховика.
Відповідальність в межах страхового ліміту несе страховик. 
При цьому матеріали справи не містять даних про те, що сума, про стягнення якої просить позивач, складається саме із несплаченого страховиком коефіцієнту фізичного зносу деталей.
Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи, виходячи з наступного.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також - Закон № 1961-IV)).
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (частина вісімнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону№ 1961-IV).
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).
З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.
Поняття «франшиза» міститься в статті 9 Закону України «Про страхування», відповідно до якої франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
У ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону).
Оскільки визначену у договорі страхування франшизу страховиком винуватця ДТП, було вирахувано із суми яка перерахована на користь позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 франшизу, яка установлена полісом обов`язкового страхування №АР / 0435395 від 01.09.2020 у розмірі 2600,00 грн.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №№ 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню франшиза у розмірі 2600,00 грн., а підстави для стягнення різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 56366,33 грн відсутні.
Відповідно до пункту 2частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість задоволення доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні з ухваленням нового про часткове задоволення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 141, п. «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України судовий збір сплачений сторонами підлягає перерозподілу. Позовні вимоги задоволено на (2600*100/56366,33) 4,%, за подання позовної заяви відшкодуванню підлягає судовий збір у сумі 41,70 грн, апеляційна скарга задоволена на 95,4% за подання апеляційної скарги відшкодуванню підлягає судовий збір у сумі 1299,34 грн.
Згідно ст. 141 ЦПК України встановлено, що покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 1257,64 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 серпня 2023 року змінити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди 2600,00 грн.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1257,64 грн., сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                                О.В. Маміна

Судді:                                                                        Н.П. Пилипчук

О.Ю.Тичкова