Номер провадження: 22-ц/813/2145/23 
Справа № 512/480/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бростовська Н.О.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

                            ПОСТАНОВА
Іменем України
11.12.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Мокана В.В., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк “Приватбанк”,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк”,
на рішення Савранського районного суду Одеської області від 12 березня 2018 року,
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” про застосування наслідків нікчемності договору іпотеки
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” про застосування наслідків нікчемності договору іпотеки, в обґрунтування якого зазначив, що 24.09.2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладений кредитний договір № ODSAGR0000000284, за яким відповідач надав йому кредитні кошти в сумі 20600 доларів США на споживчі цілі на строк 10 років, тобто до 24.09.2018 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ним та відповідачем 24.09.2008 року укладений договір іпотеки належного позивачу нерухомого майна – будинку, загальною площею 69,60 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який нотаріально не посвідчувався. 
Позивач звернувся до Савранського районного суду Одеської області з позовом про визнання іпотечного договору недійсним. Савранський районний суд Одеської області рішенням від 15.03.2016 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково, визнав п. 8.3 кредитного договору недійсним в частині: забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором виступає іпотека будинку загальною площею 69,60 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказане рішення скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області. Апеляційний суд Одеської області переглядаючи справу встановив факт нікчемності іпотечного договору № ODSAGR0000000284 від 24.09.2018 року.
Позивач зазначив, що нікчемність договору іпотеки має наслідком нікчемність п .8.3 кредитного договору в частині: забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором виступає іпотека будинку загальною площею 69,60 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ». 
Позивач просив суд застосувати наслідки нікчемності договору іпотеки № ODSAGR0000000284 від 24.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 , та ПриватБанком шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладена заборона відчуження нерухомого майна – будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі кредитного договору № ODSAGR0000000284 від 24.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Савранський районний суд Одеської області рішенням від 12 березня 2018 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” про захист прав споживачів шляхом застосування наслідків нікчемності договору іпотеки задовольнив. 
Застосував наслідки нікчемності договору іпотеки № ODSAGR0000000284 від 24.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 , та ПриватБанком шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладена заборона відчуження нерухомого майна – будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі кредитного договору № ODSAGR0000000284 від 24.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що сторони уклали іпотечний договір у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та водночас без нотаріально посвідченої згоди співвласника на передачу нерухомого майна в іпотеку, тому вважав, що цей договір іпотеки є нікчемним. Ці обставини встановлені у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 29.06.2016 року, яке набрало законної сили, та згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо застосування наслідків нікчемності іпотечного договору від 24.09.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем, шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк “Приватбанк”, просить скасувати рішення Савранського районного суду Одеської області від 12 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк “Приватбанк” посилається на те, що підставою для виникнення обтяження є саме кредитний договір, який належним чином позивачем не виконано, тому вважає відсутніми підстави для застосування наслідків нікчемності іпотечного договору. 

(2) Позиція інших учасників справи
Одеський апеляційний суд постановою від 08.12.2021 року відкрив апеляційне провадження у справі, роз`яснив право на надання відзиву.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021 року цивільну справу розподілено колегії суддів: головуючий суддя – Цюра Т.В., судді: Сегеда С.М., Гірняк Л.А.
Рішенням № 763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_2 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю ОСОБА_3 у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_2 
11.12.2023 року від представника позивача надійшов відзив, за допомогою підсистеми (модуля) Електронний суд.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить поновити строк на його подання, та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що кредитний договір не був підставою для реєстрації обмеження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, разом з тим нікчемність іпотечного договору призводить до нікчемності кредитного договору.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 11.12.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, поновив ОСОБА_1 строк на подання відзиву на апеляційну скаргу з огляду на таке.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.12.2021 року роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали та апеляційної скарги.
Останнім днем подання відзиву на апеляційну скаргу є 19.12.2021 року.
Відзив подано представником позивача за допомогою підсистеми (модуля) Електронний суд 30.10.2023 року.
Отже, відзив поданий з пропуском строку, встановленого в ухвалі Одеського апеляційного суду від 08.12.2021 року.
В обґрунтування клопотання на поновлення строку на подання відзиву позивач зазначає, що копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги не отримував.
В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем копії ухвали про відкриття провадження та копії апеляційної скарги.
Представник позивача ознайомився з матеріалами справи 30.11.2023 року, що підтверджується розпискою на відповідній заяві.
Відповідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку.
Колегія суддів враховуючи викладені у клопотанні про поновлення строку обставини, вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки відзив подано у десятиденний строк з часу ознайомлення представника з матеріалами справи.
Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач судову повістку отримав 08.11.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідач судову повістку отримав 31.10.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою. 
У судовому засіданні представник позивача просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, оскільки сторони уклали іпотечний договір у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та водночас без нотаріально посвідченої згоди співвласника на передачу нерухомого майна в іпотеку, тому цей договір іпотеки є нікчемним. Ці обставини встановлені у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 29.06.2016 року (провадження № 22-ц/785/3967/16), яке набрало законної сили, та згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Бондар І.М. у м. Дніпропетровськ за заявою відповідача 28.09.2008 року зареєстровано обтяження за реєстраційним номером 7984448, а саме заборона на нерухоме майно – будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник – ОСОБА_1 , підстава обтяження – кредитний договір № ODSAGR0000000284 від 24.09.2008 року.
Суд вважав обґрунтованими вимоги позивача щодо застосування наслідків нікчемності іпотечного договору від 24.09.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем, шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Судом встановлено, що 24.09.2008 року між ЗАТ Комерційний банк “Приватбанк” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ODSAGR0000000284, за умовами якого ОСОБА_1 надано грошову суму 20600 доларів США, на капітальний ремонт, строком на 10 років, до 24.09.2018 року. 
Пунктом п.8.3 кредитного договору сторони передбачили забезпечення виконання позичальником (позивачем) зобов`язань за цим договором іпотекою будинку загальною площею 69,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ЗАТ Комерційний банк “Приватбанк” та ОСОБА_1 уклали у простій письмові формі договір іпотеки, за умовами п.33.3 якого в забезпечення виконання іпотекодавцем (позивачем) зобов`язань за кредитним договором № ODSAGR0000000284 передано в іпотеку банку (відповідачу) належний позивачу вищевказаний будинок.
Пунктом 32 договору іпотеки передбачено, що він не підлягає нотаріальному посвідченню, та за п. 26 сторони домовились, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації лише у випадку порушення позичальником будь-яких зобов`язань по кредитному договору. Договір іпотеки має додаток №1, в якому висловлена згода співвласника вказаного будинку ОСОБА_4 на укладання договору іпотеки, і така згода нотаріально не посвідчувалась.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки та частково недійсним кредитного договору встановлено, що сторони уклали іпотечний договір у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, та водночас без нотаріально посвідченої згоди співвласника на передачу нерухомого майна в іпотеку, що свідчить про його нікчемність.
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 29.06.2016 року, яке набрало законної сили, є обов`язковим у відповідності до ч. 1 ст. 18 ЦПК України.
У вказаній справі участь приймали ОСОБА_1 (позивач) та ПАТ КБ «Приватбанк» (відповідач).
Отже, зазначені вище обставини не підлягають доказуванню, оскільки ці обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29.06.2016 року, яке набрало законної сили.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
 Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
 Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.
Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно визначати правову підставу та предмет позову.
Звертаючись до суду позивач просив застосувати наслідки нікчемності іпотечного договору від 24.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладена заборона відчуження нерухомого майна – будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в обґрунтування зазначивши, оскільки договір іпотеки нерухомого майна не був посвідчений нотаріально, тому він є нікчемним. Проте, відповідачем накладена заборона на відчуження майна за договором іпотеки, про що свідчать відомості із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Зазначені обставини свідчать про те, що позивач просить скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладено заборону відчуження нерухомого майна обґрунтовуючи тим, що іпотечний договір від 24.09.2008 року є нікчемним.
Відповідно до пункту 250 розділу 26 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, із змінами та доповненнями, в редакції на час виникнення правовідносин, нотаріус   за   місцезнаходженням   житлового   будинку, будівлі,  садиби, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого  майна  чи за місцем розташування земельної ділянки,  а також  у  випадках,   передбачених   законодавством,   за   місцем реєстрації рухомого майна накладає заборону їх відчуження, зокрема за повідомленням банку (фінансової установи), іншої юридичної особи про видачу фізичній особі позики на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку, квартири.
Накладання заборони реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації заборон (п. 252 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Пунктом 253 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення , зокрема банку, іншої юридичної особи про погашення позики.
Згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, індексний номер інформаційної довідки: 53857970 від 23.02.2016 року, 28.09.2008 року приватним нотаріусом Бондар І.М. у м. Дніпропетровськ за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано обтяження за реєстраційним номером обтяження 7984448, заборона на нерухоме майно – будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник – ОСОБА_1 , підстава обтяження – кредитний договір №ODSAGR0000000284 від 24.09.2008 року. 
Зазначені обставини свідчать про те, що обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано приватним нотаріусом Бондар І.М. за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» саме на підставі кредитного договору №ODSAGR0000000284 від 24.09.2008 року.
Отже іпотечний договір від 24.09.2008 року, який укладено між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» не був підставою для реєстрації обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Посилання позивача на те, що кредитний договір не може бути підставою накладення заборони відчуження нерухомого майна не заслуговують на увагу, оскільки обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , прийнято приватним нотаріусом Бондар І.М. та внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Доказів оскарження рішення приватного нотаріуса Бондар І.М. від 28.09.2008 року щодо накладення обтяжень – заборони на нерухоме майно, позивачем, як то передбачено статтею 81 ЦПК України і є процесуальним обов`язком,  суду не надано.
Колегія суддів зауважує, що позивач, визначив предмет та підстави позову у цій справі, а суд самостійно визначати підставу та предмет позову не може.
Ухвалюючи по справі рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановивши, що обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано приватним нотаріусом Бондар І.М. за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» на підставі кредитного договору №ODSAGR0000000284 від 24.09.2008 року, не врахував, предмет та підстави позову із яким позивач звернувся до суду, а саме позивач звернувся до суду із вимогою про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладено заборону відчуження нерухомого майна, з підстав нікчемності іпотечного договору від 24.09.2008 року.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” про застосування наслідків нікчемності договору іпотеки шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладена заборона відчуження нерухомого майна
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” задовольнити.
Рішення Савранського районного суду Одеської області від 12 березня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” про застосування наслідків нікчемності договору іпотеки шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладена заборона відчуження нерухомого майна відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року.

Головуючий                                                                                В.А. Коновалова

Судді                                                                                                В.В. Кострицький

                                                                                                       Н.В. Стахова