18.12.23
22-ц/812/1361/23
Провадження № 22-ц/812/1361/23
ПОСТАНОВА
Іменем України
18 грудня 2023 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                     справа № 483/1014/22
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Вороненко Тамарою Миколаївною, на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 21 вересня 2023 року під головуванням судді Шевиріної Т.Д., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі - ТОВ «Дебт Форс») звернулося з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що 12 грудня 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 2006405752, за умовами якого позичальнику було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору – 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № 0972142694 від 12 грудня 2019 року, що акцептована відповідачем 12 грудня 2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3 ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України).
14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 14/07/21 від 14 липня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право нового кредитора до відповідача за вищевказаним кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 08 листопада 2022 року у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 78277грн19коп., з яких: 7 999 грн 99 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 70277грн20 коп. – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. 
Посилаючись на викладене ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є - ТОВ «Дебт Форс», просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за договором про надання позики у розмірі 78277 грн 19 коп., 9000 грн витрат на правову допомогу та 2481 грн судового збору.
Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня 2023 року залучено до участі у справі ТОВ «Дебт Форс», як правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал».
У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 – адвокат Вороненко Т.М., просила відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що ОСОБА_1 не укладав кредитний договір з ТОВ «ІНФІНАНС» на суму 8000 грн та позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору, зокрема факт надання грошових коштів, в матеріалах справи відсутні оригінали кредитного договору та графіку погашення кредитних грошових коштів, комісія за управління кредитом, яку просить стягнути позивач є незаконною та не може стягуватися виходячи з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», проценти також не мають сплачуватися внаслідок пропущення строку позовної давності. Також, просила відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні акт виконаних робіт та перелік виконаних робіт адвокатом та витраченого часу.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 вересня 2023 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 20 листопада 2023 року про виправлення описки, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» в рахунок заборгованості за договором № 0972142694 від 12 грудня 2019 року, що був укладений з ТОВ «Інфінанс», заборгованість станом на 08 листопада 2022 року в розмірі – 78 276 грн 99 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 999 грн 99 коп., заборгованості за відсотками в розмірі – 70 277 грн 00 коп. та 6 981 грн 00 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1  – адвокат Вороненко Т.М. – посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не брав кредиту у ТОВ «ІНФІНАНС» на суму 8000 грн, позивачем не доведено факт виконання умов кредитного договору, зокрема факт надання грошових коштів відповідачу відповідно до порядку видачі коштів в готівковій та безготівковій формі, регламентованого постановою Правління Національного банку країни від 01 червня 2011 року № 174 «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками України», не підтверджено. Відсутні докази невиконання умов кредитного договору ОСОБА_1 , зокрема не надано детального розрахунку заборгованості, з якого було б зрозуміло формування сум заборгованості, які просить стягнути позивач. В матеріалах справи відсутні оригінали кредитного договору та графік погашення кредитних грошових коштів, комісія за управління кредитом, яку просить стягнути позивач, є незаконною з огляду на ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», проценти також не мають сплачуватися внаслідок пропущення строку позовної давності. Також адвокат Вороненко Т.М. вказувала, що ОСОБА_1 не повідомлявся про відступлення права вимоги ТОВ «ІНФІНАНС». Крім того в матеріалах справи відсутній оригінал договору про передання права вимоги та оригінали додаткових угод цього договору, що виключає можливість впевнитися, що право вимоги до відповідача передавалося позивачу. Також просила відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази та акти виконаних робіт правничої допомоги.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , подане представником - адвокатом Вороненко Т.М., про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та відповідно до ч. 4 ст. 359 ЦПК України зупинено дію оскаржуваного рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Форс» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 вересня 2023 року залишити без змін. 
Зазначає, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої кредитодавцем ТОВ «Інфінанс» було перераховано грошові кошти в розмірі 8000 грн, що підтверджується квитанцією про сплату, наданої сервісом онлайн платежів www.iPay.ua. Це також підтверджується довідкою про ідентифікацію, і підписами відповідача на акцепті оферти, анкеті-заявці на отримання кредиту в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності та договорі про надання позики. В свою чергу відповідач не надав жодного доказу, котрий би підтвердив факт виконання ним свого обов`язку. Неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягнення заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора, такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №278/1679/13-ц.
Згідно частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
У справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням кредитного договору, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.
Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», нормативними актами Національного Банку України та Національної комісії з державного регулювання ринку фінансових послуг. 
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі:
- у паперовому вигляді;
- у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";
- шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;
- в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.
Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом першої інстанції установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 12 грудня 2019 року між ТОВ "ІНФІНАНС" та ОСОБА_1 був укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0972142694 (далі по тексту - Договір позики), за умовами якого кредитодавець ТОВ "ІНФІНАНС" надав позичальнику ОСОБА_1 фінансову послугу: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб згідно з умовами договору, а також правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми "МоnеуВООМ" (а.с. 9-15).
Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.
Строк та умови користування кожним траншем визначаються Сторонами відповідно до умов Договору.
Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 0972142694 від 12 грудня 2019 року, що акцептована відповідачем 12 грудня 2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 та 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України).
Згідно з п. 1.2 кредитного договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.
За змістом п. 1.10.2 та п.1.14 максимальна річна процентна ставка становить 638,75 %.
Пропозиція (Оферта) на отримання 6 траншу згідно заявки-анкети №2628526746 від 27 січня 2020 року в рамках договору про надання позики №0972142694 від 12 грудня 2019 року підписана ОСОБА_1 27 січня 2020 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця (а.с. 16-18).
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання 6 траншу договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору (а.с. 19).
Як слідує з узгоджених сторонами у належній формі конкретних умов кредитування наданого ТОВ "Інфінанс" ОСОБА_1 6-го траншу кредиту згідно заявки-анкети №2628526746 від 27 січня 2020 року в рамках договору про надання позики №0972142694 від 12 грудня 2019 року, сторони домовились що розмір кредиту (траншу) - 8 000 грн.; строк користування кредитом – 30 днів річна процентна ставка за кредитом (траншем) – 638,75 % (1,75% за 1 день користування кредитом). 
У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник – повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
ТОВ "Інфінанс" свої обов`язки за кредитним договором виконав належним чином, надавши  ОСОБА_1 кредитні кошти в обсязі та на умовах, передбачених укладеним ними кредитним договором, що підтверджується копією квитанції від 27.01.2020 року, № операції 47352386, про зарахування коштів в розмірі 8 000 грн. на карту НОМЕР_1 , що надійшли від ТОВ «Інфінанс», наданої сервісом онлайн платежів www.iPay.ua.; повідомленням директора департаменту бек-офісу АТ "Ощадбанк" про те, що банківська платіжна картка №  НОМЕР_1  відкрита на ім`я ОСОБА_1 , а також долучену до повідомлення банківською випискою по вказаному картковому рахунку, з якого вбачається зарахування на рахунок відповідача 8 000 грн. (а.с. 20, 211-213).
Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані докази у своїй сукупності спростовують твердження відповідача про недоведеність факту перерахунку йому грошових коштів. 
14 липня 2021 року між ТОВ "Інфінанс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" був укладений Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № 0972142694 від 12 грудня 2019 року, що укладений між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 (а.с. 47-60).
09 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кампіс Фінанс" був укладений договір про відступлення права вимоги № 09-03/23, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Кампіс Фінанс» права грошової вимоги до боржників, що перейшли до ТОВ "Вердикт Капітал" на підставі укладеного з ТОВ "Інфінанс" Договору факторингу № 14-07/21 від 14 липня 2021 року (а.с. 111-131).
08 травня 2023 року ТОВ "Кампіс Фінанс» уклало з ТОВ «Дебт Форс» договір № 08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж» прав вимоги, відповідно до якого відступило на користь ТОВ «Дебт Форс» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № 0972142694 від 12 грудня 2019 року, що укладений між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 (а.с. 132-153).
Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ТОВ «Дебт Форс» має право грошової вимоги до  ОСОБА_2 щодо стягнення його заборгованості за кредитним договором № 2006405752 від 24.10.2013 року, укладеним між відповідачем та ТОВ «ФК «Прайм Альянс». Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає приписам п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 513, 514 ЦК України.
Не спростовують таких висновків суду і посилання апеляційної скарги на неповідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора у зобов`язанні, оскільки таке не звільняє боржника від виконання зобов`язання, а має наслідки, передбачені ч. 2 ст. 516 ЦК України.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14 липня 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 78 277 грн 19 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 999 грн 99 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 70 277 грн. (а.с. 21-26).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню коштів не виконує, то позовні вимоги ТОВ «Дебт Форс» підлягають задоволенню у повному обсязі.
Проте повністю погодитись з таким висновком колегія суддів не може.
Так, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша та друга статті 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи. 
Відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено укладання між ТОВ "Інфінанс" і ОСОБА_1 кредитного договору, отримання останнім 8 000 грн. кредитних коштів зі строком користування кредитом – 30 днів, річною процентною ставкою за кредитом (траншем) – 638,75 % (1,75% за 1 день користування кредитом), а також факт неналежного виконання своїх обов`язків з повернення кредиту та сплати процентів.
За такого колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність факту надання грошових коштів відповідачу.
Також є безпідставними посилання апеляційної скарги на те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості незрозуміло формування сум заборгованості, які просить стягнути позивач, оскільки таке не відповідає матеріалам справи. 
Щодо посилань апеляційної скарги про незаконність стягнення комісії за управління кредитом, та таких позовних вимог взагалі позивачем не заявлялось.
За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 999 грн 99 коп. та заборгованості за процентами.
Посилання апеляційної скарги на пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення процентів колегія суддів відхиляє з огляду на таке. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Згідно узгоджених сторонами умов кредитування та наданого позивачем розрахунку заборгованість зі сплати процентів почала формуватися з 28 лютого 2020 року. 
Таким чином, враховуючи дату звернення позивача до суду з позовом – 22 листопада 2022 року – загальний строк позовної давності не пропущений.
Разом із тим, визначаючи суму заборгованості за процентами, суд першої інстанції не звернув уваги на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. 
Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування за 6 траншем кредиту – 30 днів, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, є безпідставними.
З огляду на викладене з відповідача на користь ТОВ «Дебт Форс» підлягає стягненню заборгованість за процентами в розмірі 4 200 грн.
За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої заборгованості з 78276грн 99коп. до 12 199 грн 99 коп. (7 999 грн 99коп. + 4 200 грн).
За такого апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правильно врахував складність справи, а саме те, що вона є типовою, перелік наданих послуг (надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативно-правові акти та складання позовної заяви), час, необхідний для складання позовної заяви у спорі, в якому вже надано письмову поглиблену консультацію з посиланням на нормативно-правові акти (а.с. 83), прийняв до уваги, що відповідач оспорює заявлену до стягнення в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу суму, а тому визначив вартість наданих юридичних послуг в розмірі 4 500 гривень, що відповідає критеріям розумності та співмірності.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутих судових витрат шляхом зменшення їх розміру 6 981 грн 00 коп. до 1 086 грн 50 коп. (386 грн 50 коп. судового збору за позовну заяву + 700 грн витрат на правову допомогу).
Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог в розмірі 3 141грн70коп.
Оскільки ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року задоволено клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення та відповідно до ч. 4 ст. 359 ЦПК України було зупинено дію оскаржуваного рішення, то натепер існують підстави для поновлення дії рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 вересня 2023 року у незміненій частині.
Керуючись ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Вороненко Тамарою Миколаївною, задовольнити частково.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 вересня 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованості з 78276грн99коп. до 12 199 грн 99 коп. (дванадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто дев`ять копійок) та зменшивши розмір відшкодування судових витрат з 6 981 грн 00 коп. до 1 086 грн 50 коп. (одна тисяча вісімдесят шість гривень п`ятдесят копійок).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 3 141грн 70 коп. (три тисячі сто сорок одна гривня сімдесят копійок).
Поновити дію рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 вересня 2023 року у незміненій частині.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку і випадках, передбачених 389 ЦПК України.

Головуючий                                                       В.В Коломієць 

Судді:                                                               Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова 

Повний текст постанови складено 28 грудня 2023 року.