Постанова                                           
Іменем України
11 жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 337/7312/21
провадження № 61-12121св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Пророка В. В., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «МетаБанк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бєлан Сергій   Вікторович, та акціонерного товариства «МетаБанк» на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 червня 2022 року в  складі судді Гнатик Г. Є. та постанову Запорізького апеляційного суду від   25 жовтня 2022 року в складі колегії суддів Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «МетаБанк» (далі - АТ «МетаБанк») про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим, що акціонерний банк «Металург» (далі - АБ «Металург»), правонаступником якого є АТ «МетаБанк», і ОСОБА_1 15 грудня 2005 року уклали кредитний договір № 607600000155, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 35 002 дол. США на споживчі цілі зі сплатою 15,5 % річних строком на 180 місяців. За кредитні кошти позивач придбала квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від  15  грудня 2005 року. З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання  ОСОБА_1 передала в іпотеку банку зазначену квартиру, що підтверджується іпотечним договором від 15 грудня 2005 року.
Верховна Рада України прийняла Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» (далі - Закон № 1381-IX), яким внесено зміни у розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII) в частині проведення обов`язкової реструктуризації зобов`язань позичальників за договорами про споживчий кредит наданий в іноземній валюті. 
З огляду на вказане  ОСОБА_1 14 вересня 2021 року звернулась до відповідача із заявою про проведення реструктуризації грошового зобов`язання за кредитним договором, оскільки станом на 23 квітня 2021  року у неї непогашене грошове зобов`язання (прострочене) перед кредитором. У встановлений законодавством строк банк не направив відповіді на зазначене звернення. Позивач лише 26 листопада 2021 року отримала лист від АТ «МетаБанк», яким відмовлено у реструктуризації, підставою зазначено - неподання документа про доходи, що не відповідало дійсності. Вказана відмова є незаконною і такою, що порушує права позивача.
На підставі викладеного  ОСОБА_1 просила: зобов`язати 
АТ «МетаБанк» провести реструктуризацію її зобов`язань за кредитним договором відповідно до пункту 7 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII; стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої й апеляційної інстанцій 
і мотиви їх ухвалення 
Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 червня 2022 року позов задоволено частково.
Зобов`язано АТ «МетаБанк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 грудня 2005 року № 607600000155 відповідно до пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII.
Стягнуто з АТ «МетаБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з АТ «МетаБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зі змісту заяв ОСОБА_1 від 01 липня 2021 року та від 14 вересня 2021 року, а також доданих документів вбачається, що нею вказано всі відомості та надано всі документи, які передбачені нормами матеріального права, для проведення реструктуризації боргу. Проте АТ «МетаБанк» безпідставно (неправомірно) відмовило ОСОБА_1 у проведенні реструктуризації боргу за її заявою через ненадання довідки про доходи. Крім того, відповідь про відмову у  проведенні реструктуризації у зв`язку з ненаданням документів про доходи направлена ОСОБА_1 з пропуском встановленого законом строку. Суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача у частині відшкодування витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 20 000 грн.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ «МетаБанк» залишено без задоволення. Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя 
від 09 червня 2022 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, подаючи заяви від 01 липня 2021 року та від 14 вересня 2021 року, ОСОБА_1 належним чином виконала вимоги законодавства щодо надання відомостей для проведення реструктуризації боргу. На підставі поданих позивачем документів банк зобов`язаний був провести реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання АТ «МетаБанк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором. Враховуючи обсяг понесених судових витрат, складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 20 000 грн.
Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бєлан С. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 25 жовтня 2022 року в частині зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції до 20 000 грн й ухвалити у цій частині нове судове рішення про стягнення вказаних витрат у розмірі 50 000 грн; змінити постанову Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, стягнувши 
з АТ «МетаБанк» такі витрати у розмірі 18 000 грн. 
У касаційній скарзі АТ «МетаБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень позивач посилається на пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Вказувала, що суди не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у   постановах Верховного Суду від  19  лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, 12 травня 2020 року у  справі № 904/4507/18, від 21 вересня 2020 року у справі № 337/1526/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 22 грудня 2020 року у  справі № 143/173/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 18 березня 2021 року у  справі № 910/15621/19, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, від 29 липня 2021 року у справі № 640/14618/18.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення витрат на правничу допомогу до 20 000 грн за відсутності належних підстав. Відповідач не звертався до суду першої інстанції із заявою про зменшення витрат на правничу допомогу, що залишено судами поза увагою. З тексту оскаржуваних судових рішень не вбачається позицій судів щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на факт їх фактичної оплати чи можливої їх сплати в майбутньому. Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу відповідача, апеляційний суд помилково відмовив позивачу у   стягненні понесених ним витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження. Витрати позивача на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження були пов`язані як з  апеляційною скаргою позивача (в частині лише судових витрат), так і  з  апеляційною скаргою відповідача. Позивач надала детальний опис виконаних адвокатом робіт, а також їх вартість. 
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень  АТ  «МетаБанк» посилається на пункти 1, 3 частини другої 
статті 389 ЦПК України. Вказувало, що суди не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у   постановах Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі №  357/4897/20, від 26 вересня 2022 року у справі № 592/11862/21, від 09 червня 2021 року у справі № 355/1218/13-ц. Зазначало, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: чи необхідно для проведення обов`язкової реструктуризації зобов`язань позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, перевірити відповідність позичальника критеріям визначеним пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII, чи достатньо лише встановити подання позичальником повного переліку документів без їх правової оцінки.
Касаційна скарга відповідача мотивована тим, що суди не звернули увагу на непроживання позивача в квартирі, яка є предметом іпотеки. Позивач не подала кредитору належної інформації стосовно членів сім`ї. Суди не здійснили безпосереднє дослідження всіх наданих доказів, наявних у матеріалах справи. Суд апеляційної інстанції надав перевагу доказам, які подані позивачем. Суди залишили поза увагою факт наявності в  провадженні судів справ № 337/4780/20 та № 334/1303/21, які пов`язані з кредитними зобов`язаннями  ОСОБА_1 перед АТ «МетаБанк». 
Доводи інших учасників справи
АТ «МетаБанк» подало відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в якому просило таку касаційну скаргу залишити без задоволення. Зазначало, що невідповідність сум, зазначених у попередньому розрахунку судових витрат та додатках до договору про надання правничої допомоги, порушує принцип змагальності сторін та право відповідача щодо доведення неспівмірності таких витрат, тому суд першої інстанції правильно зменшив їх розмір. Заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 50 000 грн не є співмірною зі складністю справи та часовими витратами на виконання робіт в цілому, а також істотно перевищує суму, заявлених у попередньому (орієнтованому) розрахунку. Також відсутні підстави для покладення на відповідача витрат на правничу допомогу, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_1 через адвоката Бєлана С. В. подала до суду відзив на касаційну скаргу АТ «МетаБанк», в якому просила залишити без змін судові рішення в частині зобов`язання кредитора провести реструктуризацію за кредитним договором. Вказувала, що суди правильно вирішили спір по суті заявлених вимог, надали належну оцінку зібраним у справі доказам, а також правильно застосували норми права в цій частині. 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
01 грудня 2022 року ОСОБА_1 через адвоката Бєлана С. В. надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року.
06 грудня 2022 року АТ «МетаБанк» надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року.
Верховний Суд ухвалою від 21 грудня 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бєлан С. В., на рішення Хортицького районного суду міста   Запоріжжя від 09 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, витребував справу із суду першої інстанції.
Верховний Суд ухвалою від 21 грудня 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «МетаБанк» на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року.
28 квітня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що АБ «Металург», правонаступником якого є АТ «МетаБанк», і ОСОБА_1 15 грудня 2005 року уклали кредитний договір № 607600000155, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 35 002 дол. США на споживчі цілі зі сплатою 15,5 % річних строком на 180 місяців. 
За кредитні кошти позивач придбала квартиру 
АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 грудня 2005 року. 
З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання  ОСОБА_1 передала в іпотеку банку зазначену квартиру, що підтверджується іпотечним договором від 15 грудня 2005 року.
ОСОБА_1 01 липня 2021 року звернулась до банку із заявою, у якій просила провести реструктуризацію боргу за кредитним договором 
від 15 грудня 2005 року № 607600000155. 
Листом від 25 серпня 2021 року АТ «МетаБанк» відмовило ОСОБА_1 у  проведенні реструктуризації боргу за її заявою від 01 липня 2021 року, причиною відмови зазначено ненадання довідки про доходи. Доказів отримання ОСОБА_1 зазначеної відповіді (часу отримання) відповідачем суду не було надано.
ОСОБА_1 14 вересня 2021 року повторно звернулася до 
АТ «МетаБанк» з указаним питанням (щодо реструктуризації боргу за кредитним договором).
Банк відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 14 вересня 
2021 року у зав`язку з відсутністю доходів у позивача.
У зазначених відповідях банку не вказано, яких документів, що вимагалися законом або банком, ОСОБА_1 не було долучено до заяви, 
АТ «МетаБанк» не вимагало у позичальника подання інших документів, які були б відсутні.
Встановлено, що ОСОБА_1 разом із заявами про реструктуризацію надавала банку довідку про відсутність у неї доходу.
Суди також встановили, що, подаючи заяви від 01 липня 2021 року та 
від 14 вересня 2021 року, ОСОБА_1 належно виконала вимоги матеріального права щодо надання відповідних відомостей для проведення реструктуризації боргу.
Так, ОСОБА_1 зазначено прізвище, ім`я та по батькові позичальника; найменування кредитодавця; інформацію про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване місце проживання позичальника; інформація про всі наявні у власності позичальника на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса).
До заяви долучено документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (довідку про осіб зареєстрованих у житлі, про доходи позичальника, розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно позичальника).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а касаційна скарга АТ «МетаБанк» не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з  позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 вказувала, що вона у визначений законом строк та порядок звернулася до відповідача із заявами про проведення реструктуризації грошового зобов`язання за кредитним договором, проте отримала безпідставну відмову (у зв`язку неподання документу про доходи). Зазначала, що відмова у проведенні реструктуризації є незаконною, оскільки вона подала всі визначені законом документи, зокрема, і довідку про відсутність доходу.
Заперечуючи проти заявлених у справи вимог, АТ «МетаБанк» вказувало, що позивач: не виконала вимоги закону щодо надання довідки про доходи іпотекодавця; порушила строк звернення до кредитора з відповідною заявою; у проваджені судів знаходиться справа за позовом  ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, що підтверджує неможливість реструктуризації зобов`язання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і  взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року у  справі № 1-26/2011 вказав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.
Відповідно до статті 2 Закону № 1734-VIII метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.
Стаття 3 Закону № 1734-VIII визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 1734-VIII реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.
13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон № 1381-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року. Цим Законом внесено зміни до Закону № 1734-VIII, а саме розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7.
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, у разі:
- наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;
- відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;
- виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири АДРЕСА_2 , для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.
Крім того, зокрема, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:
- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у  Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у  власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).
Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.
У справі, яка переглядається, судами установлено факт дотримання позивачем визначених цим підпунктом вимог.
Закон № 1734-VIII визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII критеріям (незалежно від дати укладення договору) та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII).
Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у    заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів.
Згідно з підпунктом 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII у заяві про проведення реструктуризації зазначаються інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса).
Суди встановили, що заяви про проведення реструктуризації подана позивачем до банку з дотриманням вказаних норм матеріального права. До заяв позивачем долучено всі документи (відомості), необхідні для проведення реструктуризації боргу. 
Підставою для відмови у реструктуризації зобов`язання позивача кредитором зазначено ненадання довідки про доходи. 
Оскільки норма Закону № 1734-VIII щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в  іноземній валюті є нормою імперативною, а відповідач без достатньої правової підстави ухиляється від проведення реструктуризації, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Вказані висновки узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28 червня 2023 року у справі № 756/16109/21, від 22 червня 2023 року у справі № 593/1509/21, від 21 червня 2023 року у справі № 569/18312/21.
Доводи касаційної скарги АТ «МетаБанк» про те, що суди не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі №  357/4897/20, від 26 вересня 2022 року у справі № 592/11862/21, від 09 червня 2021 року у справі № 355/1218/13-ц, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини 
є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не 
будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
Так, у справі № 357/4897/20 фізична особа звернулася до органу місцевого самоврядування з трудовим спором, просила визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
У справі № 592/11862/21 Верховний Суд погодився з висновками судів про відмову в задоволенні позову про зобов`язання провести реструктуризацію за договором споживчого кредиту з тих підстав, що позивач з 22 квітня 2005 року був власником квартири, яка за договором дарування 
від 20 липня 2017 року стала власністю його дружини, 02 липня 2021 року за договором дарування набута у власність третьою особою, а з вересня 
2015 року до тепер між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором. 
Отже, висновки суду касаційної інстанції ґрунтувалися, виходячи з   конкретних обставин кожної окремої справи та доказової бази, з  урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Висновки судів не є суперечливими.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень Верховний Суд не приймав постанови від 09 червня 2021 року у справі № 355/1218/13-ц.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги АТ «МетаБанк», що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, з огляду на таке.
Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Вказані правові висновки викладено в постанові Верховного Суду 
від 18 березня 2021 року у справі № 461/2321/20.
У справі, яка переглядається, проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що суди вирішили заявлений у справі спір відповідно до встановлених обставин на підставі поданих сторонами доказів та правильно застосували норми матеріального права.
Водночас саме Законом № 1734-VIII визначено, що заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. Указаним Законом № 1734-VIII також визначено і підстави для відмови у проведенні реструктуризації. 
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги АТ «МетаБанк» щодо непроживання позивача у переданій в іпотеку квартирі та неподання банку документів (інформації) стосовно членів її сім`ї, оскільки такі доводи не були предметом розгляду суду першої інстанції та на їх підтвердження відповідачем до суду не були подані належні та допустимі докази, що суперечить статтям 81, 83 ЦПК України. Водночас позивач до суду першої інстанції разом з позовною заявою подала довідку виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області 
від 15 червня 2021 року, якою спростовано факт проживання 
ОСОБА_1 на АДРЕСА_3 . Згідно з поданими позивачем довідками об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ювілейний 16, 18, 18А» від 18 червня 2021 року, від 29 червня 2021 року, від 30 червня 2021 року ОСОБА_1 є власником квартири  АДРЕСА_1 та постійно проживає за вказаною адресою з 2006 року. Зміст документів, доданих до заяви про реструктуризацію боргу за кредитним договором, свідчить про надання позивачем інформації стосовно членів її сім`ї. Крім того, підставою для відмови у реструктуризації зобов`язання позивача кредитором зазначено ненадання довідки про доходи боржника. Суди дали належну оцінку цій обставині та запереченням відповідача щодо заявлених позивачем вимог.
Помилковими є доводи касаційної скарги АТ «МетаБанк», що суди не дослідили зібрані у справі докази, неповно з`ясували обставини справи, а  суд апеляційної інстанції надав перевагу поданих позивачем доказам оскільки судові рішення в частині зобов`язання відповідача провести реструктуризацію ухвалені на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були надані до суду у визначеному процесуальним законом порядку та були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.
Безпідставним є посилання на провадження у справі № 337/4780/20, оскільки рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя 
від 02 березня 2023 року, яке набрало законної сили, відмовлено 
у задоволенні позову АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відмовляючи у задоволенні позову у справі № 337/4780/20, суд вказував, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «МетаБанк» за кредитним договором від 15 грудня 2005 року № 607600000155 підлягає обов`язковій реструктуризації відповідно до закону; у разі невиконання ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань після цього, у АТ «МетаБанк» виникне право на стягнення заборгованості в судовому порядку.
Крім того, наявність у провадженні судів справи № 334/1303/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «МетаБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову у цій справі. 
Водночас у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 274/6004/21 викладено правовий висновок про те, що «відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 7 Закону № 1734-VIII законодавець встановив два варіанти строків для позичальника на звернення до кредитора із заявою про реструктуризацію зобов`язань у випадку наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили: заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом пунктом 7 розділу IV Закону № 1734-VIII або не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі. Абзац підпункту 3 пункту Закону № 1734-VIII встановлює позичальникові додатковий строк - до двох місяців на звернення із заявою про реструктуризацію і не обмежує його права на звернення із такою заявою у тримісячний термін з дня набрання чинності пунктом 7 розділу IV Закону № 1734-VIII».
Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів у цій справі про наявність правових підстав для реструктуризації боргу за кредитним договором.
Разом з тим, касаційний суд не погоджується з висновками судів щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 20 000 грн, враховуючи наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, 
витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої 
статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 639/5752/20.
До заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач долучила такі документи: договір про надання правової допомоги від 10 вересня 2021 року, детальний опис наданих послуг за вказаним договором від 09 червня 2022 року, додаток до договору про надання правової допомоги від 26 листопада 2021 року № 1, акт приймання-передачі наданих послуг від 15 грудня 2021 року № 1, квитанцію до прибуткового касового ордера від 17 грудня 2021 року № 238, додаток до договору про надання правової допомоги від 14 лютого 2022 року № 2, акт 
приймання-передачі наданих послуг від 18 лютого 2022 року № 2, квитанцію до прибуткового касового ордера від 21 лютого 2022 року № 254, додаток до договору про надання правової допомоги від 13 травня  2022 року № 3, акт приймання-передачі наданих послуг від 20 травня 2022 року № 3, квитанцію до прибуткового касового ордера від 23 грудня 2022 року № 261, додаток до договору про надання правової допомоги від 01 червня 2022 року № 4, додаток до договору про надання правової допомоги від 27 грудня 2021 року № 1/1, ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Загальна вартість витрати, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, відповідно до наданих доказів становить 50 000 грн. Саме таку суму (50 000 грн) і просив позивач стягнути з відповідача як компенсацію витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вважав, що вимоги позивача у частині відшкодування витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 20 000 грн.
Згідно з частинами четвертою-шостою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 824/85/21.
Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 361/8772/19.
АТ «МетаБанк» заперечень проти розміру витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції не надало.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а   також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у   кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і  роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод 
і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на 
сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої 
статті 1 Закону № 5076-VI).
Згідно зі статтею 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Таким чином, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.
Витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Зменшуючи суму стягнення з АТ «МетаБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції з 50 000 грн до 20 000 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не надав належної оцінки тому, що в разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції матеріали справи не містять. Оскільки позивач згідно зі статтею 81 ЦПК України довела надання їй зазначених послуг у суді першої інстанції у відповідних сумах, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд першої інстанції не мав правових підстав за власною ініціативою зменшити заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, які належно підтверджені.
Враховуючи відсутність у суді першої інстанції заперечень іншого учасника справи щодо розміру заявлених позивачем витрат, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлена ОСОБА_1 сумавитрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції (50 000 грн), підлягає відшкодуванню.
Водночас касаційний суд не погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність у позивача права на компенсацію витрат на правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Так, апеляційне провадження було ініційоване як позивачем (в частині розподілу судових витрат), так і відповідачем (по суті заявлених вимог).
З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача було подано відзив на апеляційну скаргу АТ «МетаБанк». Представник позивача брав участь 
у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції 13 вересня 2022 року та 25 жовтня 2022 року.
У заяві про стягнення витрат на правочину допомогу та детальному описі наданих послуг вартість: підготовки апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу оцінено у 7 000 грн; підготовки відзиву на апеляційну скаргу банку оцінено у 6 000 грн, а участь у судовому засідання - 5 000 грн.
На підтвердження вказаних доводів позивач подав до суду Детальний опис наданих послуг за договором про надання правової допомоги (на стадії апеляційного провадження) від 02 вересня 2022 року, додаток до договору про надання правової допомоги від 06 липня 2022 року № 5, акт 
приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2022 року № 5, квитанцію до прибуткового касового ордера від 18 липня 2022 року № 270, додаток до договору про надання правової допомоги від 22 серпня 2022 року № 6, акт 
приймання-передачі наданих послуг від 31 серпня 2022 року № 6, квитанцію до прибуткового касового ордера від 01 вересня 2022 року № 274, додаток до договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2022 року № 7, акт приймання-передачі наданих послуг від 14 вересня 2022 року № 7, квитанцію до прибуткового касового ордера від14 вересня 2022 року № 276.
Клопотання АТ «МетаБанк» про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвокатів зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатами робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатами документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи межі оскарження рішення суду першої інстанції кожним з учасників судового процесу та результат вирішення справи, Верховний Суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, у заявленому розмірі 18 000 грн.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання провести реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором, тому зазначені судові рішення в цій частині необхідно залишити без змін.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду необхідно скасувати в частині вирішення питання про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги та ухвалити в  цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 грн витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, та 18 000 грн витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатом касаційного перегляду справи результат вирішення спору по суті не змінився, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «МетаБанк» залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 червня 
2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 
2022 року в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання провести реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором залишити без змін.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бєлан Сергій   Вікторович, задовольнити.
Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 червня 
2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 25 жовтня 
2022 року скасувати в частині вирішення вимог  ОСОБА_1 про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з акціонерного товариства «МетаБанк» на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Стягнути з акціонерного товариства «МетаБанк» на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                  І. М. Фаловська
Судді:                                                                                               В. М. Ігнатенко
                                                                                                            С. О. Карпенко
                                                                                                            В. В. Пророк
                                                                                                            В. В. Сердюк