Справа № 307/1981/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        27 вересня 2023 року м. Ужгород
                                                                       Справа №307/1981/20

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,
за участю секретаря судового засідання Гусоньки З. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2020 року, ухвалене суддею Ніточком В.В.,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 24.06.2011, згідно з якою отримав 9 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.
При укладенні договору сторони керувалися умовами ч.1 ст.634 ЦК України (договір приєднання).
Банк за укладеним договором свої зобов`язання з надання кредиту виконав, а відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, а саме не сплачує кредит та відсотки за кредитом, у зв`язку з чим станом на 31.05.2020 у нього виникла заборгованість в сумі 33 977,88 грн, з яких: 22 316,28 грн - заборгованості за кредитом, 7 932,04 грн - заборгованості за відсотками, 1 485,38 грн – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 150,00 грн – пені, 500 грн – штраф (фіксована частина) та 1 594,18 грн – штраф (процентна складова). 

Посилаючись на те, що відповідач зазначену заборгованість не погасив, а тому банк просив суд стягнути з ОСОБА_1  на свою користь заборгованість у розмірі 33 977,88 грн, а також 2 102,00 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2020 року цей позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 22 316,28 грн заборгованості за тілом кредиту та 2 102,00 грн судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим заочним рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в інтересах якого діє представниця Крилова О.Л., подало на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необгрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Скарга мотивована тим, що місцевим судом належним чином не звернуто уваги на те, що підписуючи анкету-заяву ОСОБА_1 підтвердив свою згоду про приєднання до договору банківського обслуговування, а відтак здійснив волевиявлення і погодився з визначеними умовами кредитування, у тому числі і щодо відсоткової ставки за користування кредитом.
Також відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій сторони визначили: тип карти – кредитна карта «Універсальна 55 днів»; валюта - гривня; базова процентна ставка 2,5% на місяць; розмір щомісячних платежів – у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним; розмір неустойки – пені та штрафів.
Отже, ураховуючи те, що сторони погодили нарахування відсотків у разі порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язаннь, а тому місцевим судом безпідставно було відмовлено у задволенні позову в цій частині.
З огляду на наведене апелянт просив оскаржене рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким ці позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  задовольнити, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Водночас просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цього рішення суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 31 травня 2021 року зокрема поновлено АТ КБ «ПРИВАТБАНК» строк на апеляційне оскарження заочного рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2020 року.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідач ОСОБА_1 не скористався.

У судовому засіданні представниця позивача-апелянта АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у ній, просила її задовольнити, оскаржене рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився вкотре, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому його неявка, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці апелянта АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Дурдинець Р.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Апелянтом заочне рішення суду в частині вирішення позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 316,28 грн простроченого тіла, а також у частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача на його користь 1 485,38 грн – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 150,00 грн – пені, 500 грн – штрафу (фіксована частина) та 1 594,18 грн – штрафу (процентна складова) не оскаржується, а відтак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється.
Предметом і межами апеляційного перегляду в цій справі є судове рішення в частині відмови у задоволенні вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 7 932,04 грн заборгованості прострочених відсотків за користування кредитом.
Судом установлено, що 24 червня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій указав лише свої анкетні дані та в ній є відсутніми розмір кредитного ліміту, умови про відсоткову ставку за користування кредитом, а також порядок, розмір і умови відповідальності за порушення зобов`язань (а.с.22 і на звороті).
Як убачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» без номера і дати, відповідачу ОСОБА_1 були надані кредитні картки 24.06.2011 зі строком їх дії до 04/15 та 25.12.2013 до 05/17. Згодом 13.03.2018 йому було видано кредитну картку з терміном її дії до 01/22 (а.с.21).

Із довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 видно, що йому було 24.06.2011 установлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн, який того ж дня було збільшено до 4 000 грн, 28.10.2014 зменшено до 0,00 грн, 22.03.2018 збільшено до 9 000 грн, а 01.01.2020 зменшено до 0,00 гривень (а.с.20). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою ст. 1054 ЦК України регламентовано, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями частини першої статті 633 ЦК України врегульовано, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою статті 1050 ЦК України констатовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отож, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Правилами ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач, як на підтвердження укладеного між сторонами договору, посилався на підписану відповідачем заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 24.06.2011, в якій сторонами погоджено умови кредитування, а саме : визначено тип картки, тип кредитної лінії - відновлювальна, валюта картрахунку – гривня, базова відсоткова ставка - 2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу – 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, що слідує за звітним.
Наведені докази з достовірністю стверджують факт укладення між сторонами кредитного договору, в якому погоджено всі істотні умови, які є необхідними для договору даного виду.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 24.06.2011, то станом на 31.05.2020 у відповідача виникла заборгованість в сумі  33 977,88  грн,  з яких: 22 316,28 грн - заборгованості за кредитом, 7 932,04 грн - заборгованості за відсотками, 1 485,38 грн – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 150,00 грн – пені, 500 грн – штраф (фіксована частина) та 1 594,18 грн – штраф (процентна складова) (а.с.7-15). Зазначена заборгованість виникла за період з 23.03.2018 по 31.05.2020.
Приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України регламентовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому не є правомірним нарахування процентів на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України до повного погашення заборгованості за кредитом.
Отже, на переконання колегії суддів, оскільки строк дії кредитної картки виданої відповідачу ОСОБА_1 25.12.2013 закінчився ще у травні 2017 року, строк дії кредитного договору сторони не продовжували, що безумовно свідчить про закінчення строку дії кредитного договору, і будь-якої заборгованості на час припинення дії цього кредитного договору у відповідача не було, тому не підлягає задоволенню вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7 932,04 грн, які були нараховані вже після закінчення строку дії кредитного договору.

Не є доказом продовження дії кредитного договору, після його закінчення у травні 2017, наявна у матеріалах справи довідка банку про видачу ОСОБА_1 кредитної картки від 13.03.2018 з терміном її дії до січня 2022 року, тобто через десять місяців після закінчення кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять доказів саме його продовження після 05/17, а не укладення нового договору з 13.03.2018.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. 
Поза розумним сумнівом колегія суддів уважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1  7 932,04 грн прострочених відсотків є пред`явлені з підстав, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та ці вимоги банку не були належним чином обґрунтовані та доведені. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань. Недоліки вирішення місцевим судом даного спору між сторонами не призвели до порушення прав і законних інтересів сторін та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.
Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що оскаржене судове рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України у цій частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 грн (а.с.93) слід віднести за рахунок апелянта-позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Заочне рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 02 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідачка 

Судді