ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 грудня 2023 року                     
м. Київ
 
справа № 372/2159/19
провадження № 61-8699св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Коротуна В. М.,Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 , 
відповідачі: приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Чижик Андрій Павлович, Акціонерне товариство «Райффазен Банк», ОСОБА_2 , Державне підприємство «Сетам»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Чижика А. П. (далі - приватний виконавець), Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк»), ОСОБА_2 , третя особа - Державне підприємство «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого майна. 
Позов мотивований тим, що 22 березня 2019 року з інформації, розміщеної на сайті «Автоматизована система виконавчого провадження», йому стало відомо про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження. Цього ж дня його представник ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження від 06 лютого 2019 року № НОМЕР_10 щодо примусового виконання виконавчого листа від 03 жовтня 2016 року № 2/756/1423/16, виданого Оболонським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сирна Фішка» (далі ? ТОВ «Сирна Фішка»), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та нього на користь АТ ««Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитом у розмірі 837 469, 24 грн, що перебуває у провадженні приватного виконавця. 
З урахуванням наведеного він подав скаргу на дії приватного виконавця, яка станом на момент звернення з цією позовною заявою перебувала в провадженні Оболонського районного суду м. Києва.
05 квітня 2019 року, всупереч наявності поданої боржником скарги на дії приватного виконавця, за допомогою роботи системи електронних торгів ДП «Сетам» було реалізовано нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю ? магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 483,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало йому на підставі договору дарування від 24 липня 2012 року, реєстраційний номер 3141, відомості про продаж якого було розміщено на сайті ДП «СЕТАМ» 06 березня 2019 року (реєстраційний номер лота: 336202). Жодного документу від приватного виконавця та ДП «СЕТАМ» у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» в ході виконавчого провадження № НОМЕР_10 він не отримував. Крім того, він не обізнаний на підставі якого рішення суду було видано виконавчий лист.
В межах виконання заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у справі № 756/14676/16-ц, про яке він дізнався в ході самостійного встановлення обставин вчинення щодо його майна виконавчих дій, яким з нього, ТОВ «Сирна Фішка», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ ««Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість, було звернуто стягнення на предмет застави за відповідним договором застави транспортного засобу, вартість якого сторони оцінили у 564 700,00 грн. При цьому приватний виконавець не звернув увагу на вказану обставину.
Він не отримував протокол торгів, не повідомлений про проведення торгів, за результатами яких звернуто стягнення на нерухоме майно, яке за основним зобов`язанням не виступало предметом іпотеки, а відбувалось у загальному порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, він не був повідомлений про результати оцінки нерухомого майна, відтак не мав змоги висловити свої заперечення щодо результатів оцінки, а публікація про реалізацію майна не була розміщена в жодних місцевих засобах масової інформації.
ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме: нежитлова будівля ? магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 483,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оформлені протоколом електронних торгів від 05 квітня 2019 року №  396919 та реалізованого в процедурі примусового виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_10, що перебуває в провадженні приватного виконавця.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
11 лютого 2021 року судом за клопотанням ОСОБА_1 залучено як співвідповідача ДП «Сетам».
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області від 05 серпня 2019 року, у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю ? магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 483.8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано після набрання законної сили судовим рішенням.
Рішення суду мотивовано тим, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 06 лютого 2019 року разом з додатками: виклик приватного виконавця, розрахунок основної винагороди приватного виконавця, декларація про доходи та майно боржника фізичної/юридичної особи боржника 07 лютого 2019 року направлено сторонам виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі та з дотриманням вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому адреса боржника, зазначена в виконавчому документі, відповідає його адресі, вказаній в: договорі іпотеки від 07 серпня 2014 року № 1670, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також у позовній заяві про визнання недійсними електронним торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Таким чином, ОСОБА_1 повинен був вжити заходів щодо з`ясування підстав відкриття виконавчого провадження та мав можливість через сайт Автоматизованої системи виконавчого провадження слідкувати за ходом виконавчого провадження № НОМЕР_10.
Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачу майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Верховний Суд у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 910/10136/17 зазначав, що підставою для визнання електронних торгів недійсними може бути лише порушення порядку їх проведення, а дії державного виконавця у виконавчому провадженні, в тому числі щодо оцінки майна, мають самостійний порядок оскарження і не можуть бути підставою для визнання торгів недійсними. Визначення вартості майна не входить до предмету доказування в справах про визнання електронних торгів недійсними, оскільки результати оцінки майна мають окремий, передбачений законом спосіб та порядок оскарження. Позивач мав право на судовий порядок оскарження звіту про оцінку майна, про що був додатково повідомлений у відповіді державного виконавця на заяву про рецензування звіту. Доводи позивача про те, що звіт про оцінку предмета іпотеки складений без виїзду експерта на об`єкт оцінювання, без участі іпотекодавця, а тому не може бути належним доказом визначення ринкової вартості майна, не відповідають дійсним обставинам справи та є необґрунтованими. Відповідно до законодавства підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів здійснює державний виконавець. Для визначення вартості нерухомого майна боржника, виконавцем залучається суб`єкт оціночної діяльності. ДП  «Сетам» розміщує інформацію в системі реалізації майна на підставі заявки на реалізацію арештованого майна, наданої відповідним органом виконавчої служби. При цьому, обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, законодавством не передбачений. Позивач не довів, що внаслідок необізнаності про наявність процедури реалізації майна, невжиття з його боку заходів щодо оскарження дій або рішень державного виконавця, сталася реалізація спірного майна з торгів. Таким чином, обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не дають підстав для висновку про те, що саме внаслідок не оскарження звіту про оцінку майна порушене право позивача, а укладений на електронних торгах правочин є недійсним в силу вимог статей 203, 215 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 13 квітня  2016 року у справі № 6-2988цс15 зазначено, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання торгів недійсними. 
Підписавши іпотечний договір, який містить іпотечне застереження, ОСОБА_1 фактично надав свою згоду на реалізацію предмета іпотека, а тому доводи про неналежне повідомлення не заслуговують на увагу. При цьому позивач не надавав доказів того, що під час реалізації майна, яке належало йому, організатором торгів була порушена процедура проведення електронних торгів.
Що стосується виконання вимог щодо публікування повідомлення про проведення торгів, то відповідні повідомлення публікувались у двох місцевих засобах масової інформації: у газеті «Передмістя» № 10 від 15 березня 2019 року та газеті «Майдан Брок» № 12 від 21 березня 2019 року. Також ДП «Сетам» шляхом направлення відповідних листів простим поштовим відправленням (оскільки не встановлено обов`язку надсилати таке повідомлення рекомендованим листом) надіслав позивачу повідомлення про день, час і місце проведення торгів та про початкову ціну реалізації майна за лотом № 336202 листом від 13 березня 2019 року № 2945/18-18-19. Отже, ДП «Сетам» здійснило усі необхідні, передбачені законодавством дії, з розміщення оголошень про торги. Ураховуючи наведене, позивач не довів, що ДП «Сетам» при проведенні торгів за лотом № 336202 з реалізації предмета іпотеки порушив норми Порядку реалізації арештованого майна, а також права й інтереси ОСОБА_1 . Таким чином, законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суд першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме: нежитлова будівля - магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 483,8  кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оформлені протоколом проведення електронних торгів від 05 квітня 2019 року №396919. Стягнуто з приватного виконавця, АТ «Райффазен Банк» та ОСОБА_2 по 640,30 грн судового збору на користь  ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 травня 2016 року у справі № 756/14676/15-ц, на виконання якого й було видано виконавчий документ, задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Сирна Фішка», ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а в рахунок погашення такої заборгованості було звернуто стягнення на предмет застави: транспортні засоби: Універсал-В, марки «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», 2008 року випуску; фургон малотоннажний-В, марки «MERCADES-BENZ», модель «SPRINTER 515 CDI», 2009 року випуску; седан-В, марки «HYUNDAI», модель «ACCENT», 2011 року випуску. Всупереч наведеному приватний виконавець не здійснив перевірку наявності вказаного рухомого майна (транспортних засобів) шляхом подання запитів в Головний сервісний центр МВС України, органи Міністерства юстиції України чи в інші державні органи з метою визначення факту наявності рухомого майна, яке можна звернути як стягнення, а одразу вчинені дії, направлені на стягнення коштів виключно за рахунок нерухомого майна позивача.
За результатами проведених торгів було звернуто стягнення на нерухоме майно, яке за основним зобов`язанням не виступало предметом іпотеки, таке звернення стягнення не могло відбуватися за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відбувалося в загальному порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Процес стягнення мав врегульовуватися не тільки положеннями Закону України «Про виконавче провадження», але й з урахуванням порядку, встановленого відповідним рішенням суду. Відтак, лише в разі встановлення приватним виконавцем факту відсутності конкретно визначеного судом майна (автомобілів) та відсутності інших грошових коштів чи іншого рухомого майна, могло бути звернуто стягнення саме на нерухоме майно боржника. Оскільки судом було встановлено порушення процедури реалізації майна боржника, які безпосередньо впливають на склад майна, на яке могло бути звернуте стягнення в порядку примусового виконання рішення суду, що безпосередньо порушує права позивача, керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5), а також Методичних рекомендацій щодо застосування виконавцями положень Закону України «Про виконавче провадження», позов підлягає задоволенню, а електронні торги з продажу нежитлової будівлі - магазину «Госптовари» підлягають визнанню недійсними.
Позивач обґрунтовував свої вимоги також і іншими порушеннями вимог закону при здійсненні спірного продажу майна. В той же час встановлені судом порушення процедури є достатньою самостійною підставою для задоволення позовних вимог, відтак встановлення інших обставин з цього приводу в такому випадку не потребується.
Аргументи учасників справи
01 вересня 2022 року АТ «Райффайзен Банк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року, у якій просило скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на позивача. 
Касаційна скарга мотивована тим, що неможливо вважати рішення суду законним, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту та неправильно визначено статус учасників процесу, що призвело до порушень прав учасників та фінансових втрат. Керуючись частиною першою статті 650, частиною першою статті 655 та частиною четвертою статті 656 ЦК України, можна зробити висновок, що процедура набуття майна на торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець. Виходячи з правової природи процедури реалізації майна на торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця ? учасника торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо їх проведення, складання акта торгів є оформленням договірних відносин купівлі- продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Отже, відповідачами у справі є ОСОБА_2 (покупець майна) та ДП «Сетам» (продавець майна), а третіми особами є: АТ «Райффайзен Банк» та приватний виконавець. З наведених підстав оскаржене рішення в частині стягнення судового збору з АТ «Райффайзен Банк» та приватного виконавця суперечить нормам закону.
Підставами для скасування торгів є припущення позивача щодо порушень, допущених приватним виконавцем в рамках проведення виконавчих дій при виконанні рішення. Однак у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження 22 березня 2019 року, тобто задовго до початку торгів. За таких обставин боржник міг скористатися своїм правом та надати інше майно для реалізації, сплатити борг, укласти мирову угоду з банком та здійснити інші дії з метою не допущення реалізації майна. Однак позивач обрав інший шлях вирішення питання шляхом оскарження дій виконавця в судовому порядку, за результатами розгляду якої Оболонський районний суд м. Києва у справі № 756/14676/15-ц відмовив у задоволенні його скарги. 
У матеріалах судової справи є заява ОСОБА_1 , підписана у вересні 2020 року, в якій позивач зазначив, що у зв`язку із врегулюванням боргу із банком він зобов`язується відкликати усі судові процеси стосовно спірного реалізованого майна. Цією заявою ОСОБА_1 фактично підтверджує, що угода відбулась в його інтересах та він не зацікавлений у подальшому оскаржені торгів з реалізації майна. Позивач фактично не підтримував свою позицію в суді першої інстанції, ігнорував виклики до суду, що додатково вказує на відмову від позову з його сторони.
Зі змісту оскарженої постанови наявні підстави вважати, що суд розглянув справу у порядку розгляду скарги на дії виконавця. При цьому помилковим є висновок суду про відсутність примусових дій приватного виконавця щодо стягнення коштів та іншого майна боржника, оскільки у матеріалах виконавчого провадження наявний перелік наступних вчинених дій: 06 лютого 2019 року ? постанова про арешт майна, 12 лютого 2019 року ? постанова про звернення стягнення на заробітну плату. Позиція суду щодо обов`язковості звернення стягнення в першу чергу за рахунок автотранспорту, зазначеного у рішенні, є помилковою, адже згідно з вимогами виконавчого документа встановлено саме стягнення суми боргу з ОСОБА_1 , а також обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і законом. Необґрунтованою є позиція суду апеляційної інстанції щодо можливості стягнення боргу за рахунок автотранспорту, визначеного рішенням, адже зазначене рухоме майно не належить позивачу, а належить його дружині - ОСОБА_3 . Постановою виконавця від 02 квітня 2018 року (ВП № 54621113) зазначений у рішенні транспорт оголошено у розшук та до цього часу не виявлено. Про факт переховування транспорту з метою уникнення його реалізації, позивач суд не повідомив.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі. У задоволенні клопотання АТ «Райффайзен Банк» про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року до закінчення касаційного провадження у справі відмовлено.
В ухвалі зазначено, що підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 725/3212/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12, у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 372/3161/18, від 10 липня 2019 року у справі № 462/2232/16, та у постановах Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також заявник указує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
20 січня 2023 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що на 25 грудня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Сирна Фішка» був укладений кредитний договір № 011/9408/183111 в рамках генерального договору на здійснення кредитних операцій від 25 грудня 2013 року № 01/Р1-01-09-1-0/12/59, згідно з пунктом 1.1 якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 728 000,00 грн, останній день строку дії ліміту кредитної операції - 25 грудня 2016 року, а позичальник прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 21 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 25 грудня 2013 року  укладено договір поруки № 12/Р1-01-09-1-0/09/1583, а 07 серпня 2014 року між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є нежитлова будівля ? магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 483,8 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у справі 756/14676/15-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Сирна Фішка», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави задоволено. 
Стягнуто солідарно з ТОВ «Сирна Фішка», ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2013 року № 011/9408/183111, укладеного в рамках генерального договору на здійснення кредитних операцій від 25 грудня 2013 року № 01/Р1-01-09-1-0/12/59, достроково визначену станом на 26 жовтня 2015 року в розмірі 837 469,24 грн. 
В рахунок погашення заборгованості у розмірі 854 812,76 грн за кредитним договором від 25 грудня 2013 року № 011/9408/183111, укладеного в рамках генерального договору на здійснення кредитних операцій від 25 грудня 2013 року № 01/Р1-01-09-1-0/12/59, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: універсал-В, марки «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний реєстраційний №  НОМЕР_2 , зареєстрований Центром ДАІ 8003 м. Києва, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 05 жовтня 2013 року; фургон малотоннажний-В, марки «MERCADES-BENZ», модель «SPRINTER 515 СDI», 2009 року випуску, номер шасі (рами, кузову) НОМЕР_4 , державний реєстраційний № НОМЕР_5 , зареєстрований Центром ДАІ 8003 м. Києва, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 виданим 04 вересня 2013 року; седан-В, марки «HYUNDAI», модель «ACCENT», 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , державний реєстраційний НОМЕР_8 , зареєстрований Центром ДАІ 8003 м. Києва, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 , виданим 05 жовтня 2013 року, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» шляхом реалізації їх на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження.
Постановою приватного виконавця від 06 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва 03 жовтня 2016 року № 2/756/1423/16. 
07 лютого 2019 року приватний виконавець направив постанову про відкриття виконавчого провадження разом з додатками: виклик приватного виконавця, розрахунок основної винагороди приватного виконавця, декларація про доходи та майно боржника фізичної/юридичної особи, боржнику за адресою: АДРЕСА_2 (місце проживання/місце реєстрації) що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» від 07 лютого 2019 рок № 0815100093212, та за адресою місця знаходження майна боржника: АДРЕСА_1 , що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» від 07 лютого 2019 року № 0815100092925.
Відповідно до виконавчого документа місце реєстрації/місце проживання боржника за адресою:  АДРЕСА_2 , крім того вказана адреса боржника була зазначена і в договорі іпотеки від 07 серпня 2014 року №1670.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса боржника співпадає з адресою визначеною виконавчим документом.
14 лютого 2019 року приватним виконавцем описано та арештовано майно боржника, а саме: нежитлову будівлю ? магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Цього ж дня винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.
28 лютого 2019 року на адресу приватного виконавця надійшов звіт про незалежну оцінку вартості нерухомого майна.
Приватний виконавець направив повідомлення про оцінку вартості майна боржника сторонам виконавчого провадження та роз`яснив, що відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржити оцінку в порядку, визначеному законодавством, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» № 0102110537821. 
28 лютого 2019 року приватний виконавець направив Київській філії ДП «СЕТАМ» пакет документів щодо реалізації майна боржника.
Згідно повідомлення ДП «СЕТАМ» електронні торги щодо реалізації предмета іпотеки призначено на 05 квітня 2019 о 09:00 год., реєстраційний номер лота 336202.
ДП «СЕТАМ» направлено позивачу повідомлення про день, час і місце проведення торгів та про початкову ціну реалізації майна за лотом № 336202 листом від 13 березня 2019 року № 2945/18-18-19.
Відповідні повідомлення про реалізацію спірного майна публікувались у двох місцевих засобах масової інформації, зокрема газеті "Передмістя" № 10 від 15 березня 2019 року та газеті "Майдан Брок" №12 від 21 березня 2019 року.
Згідно з протоколом № 396919 проведення електронних торгів по лоту № 336202 майно, яке було передано на реалізацію, продано.
22 квітня 2019 року приватним виконавчем складено акт про реалізацію предмета іпотеки.
Позиція Верховного Суду
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль»
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У пунктах 33-34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) вказано, що «реалізація майна, зокрема майнових прав, на прилюдних торгах полягає у продажу цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця - переможця прилюдних торгів. Тому, враховуючи передбачені законодавством щодо прилюдних торгів особливості, проведення таких торгів є правочином. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публічних торгах і визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.17-6.18) та від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункти 38-39), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 32), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів (див. постанови від 5 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (пункти 40-41), від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 56))». 
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22).
Суди не звернули уваги, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» є неналежним відповідачем за позовними вимогами  ОСОБА_1 про визнання електронних торгів недійсними. Тому у задоволенні позовних вимог до банку судам слід було відмовити як пред`явлених до неналежного відповідача.
З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», проте помилився щодо мотивів такої відмови. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця, ОСОБА_2 , ДП «Сетам»
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність правочину чи договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати, а не застосовуватися з іншою метою. Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину» (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі 
№ 754/5554/16-ц (провадження № 61-5251св21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 725/3212/16-ц (провадження № 14-3цс18), на які є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу ІХ Тимчасового порядку, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу, який укладається за визначеною процедурою».
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, на яку посилається заявник в касаційній скарзі, викладено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі 
№ 6-1884цс15 зроблено правовий висновок, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Аналогічний висновок зроблено також у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц.
Тобто, для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. При цьому наявність підстав для визнання торгів недійсними має встановлюватися судом на момент їх проведення. Тому до предмета доказування в цій справі належить дотримання встановлених законодавством правил проведення торгів: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень, зокрема боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Разом із тим порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення торгів, у тому числі щодо накладення арешту на майно, визначення черговості звернення стягнення на майно боржника, проведення його оцінки тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Схожий висновок викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18), від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19).
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша, друга статті 367 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
У справі, що переглядається:
            заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у справі № 756/14676/15-ц стягнуто солідарно з ТОВ «Сирна Фішка»,  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2013 року № 011/9408/183111 в розмірі 837 469,24 грн. Цим же рішенням в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет застави (автотранспорт), що належить  ОСОБА_3 . Виконавчий документ, виданий 03 жовтня 2016 року Оболонським районним суд м. Києва, на підставі якого приватним виконавцем від 06 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_11, передбачаєвиконання зазначеного судового рішення саме в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 837 469, 24 грн, за яким солідарним боржником є  ОСОБА_1 ;
апеляційний суд не врахував, що звернення стягнення на спірне майне, яке предметом іпотеки, яким забезпечене виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором від 25 грудня 2013 року № 011/9408/183111, відбулось саме на виконання судового рішення в частині стягнення заборгованості;заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у справі № 756/14676/15-ц не встановлено порядку його виконання. Тому помилковим є висновок апеляційного суду, що лише в разі встановлення приватним виконавцем факту відсутності конкретно визначеного судом майна (автомобілів), могло бути звернуто стягнення на нерухоме майно боржника;
апеляційний суд не звернув уваги, що для визнання судом торгів недійсними необхідним є наявність підстав для визнання їх недійсними, якими є порушення правил проведення торгів, встановлення, чи порушується суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Разом із тим порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення торгів, у тому числі щодо визначення черговості звернення стягнення на майно боржника, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Позивач на такі обставини як підставу позовних вимог не вказував, апеляційний суд таких обставин на основі допустимих доказів, зокрема щодо оскарження відповідних виконавчий дій, не встановив. Тому помилковим є висновок апеляційного суду, що приватним виконавцем не було надано доказів того, що він виконав процедуру виявлення майна боржника у встановленому законом порядку. 
Суд апеляційної інстанції зазначені висновки щодо підстав для визнання оспорюваних торгівнедійсними вважав достатньою та самостійною підставою для задоволення позовних вимог, і тому в частині інших підстав позовних вимог ОСОБА_1 фактично рішення суду першої інстанції за його скаргою не переглянув. 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Тому в частині позовних вимог ОСОБА_1 доприватного виконавця, ОСОБА_2 , ДП «Сетам» справу належить передати на новий розгляд до апеляційного суду.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №910/15792/20 (провадження № 12-31гс22) та від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21), дають підстави для висновку, що частково рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду - скасувати, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до АТ «Райффайзен Банк» - змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Порядок розподілу судових витратвирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18)).
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року скасувати. 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 доАкціонерного товариства «Райффайзен Банк» змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Справу № 372/2159/19 вчастині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Чижика Андрія Павловича, ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  В. І. Крат 
 
Судді:                                                                            І. О. Дундар
 
В. М. Коротун
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук