Справа № 302/1076/23

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

13.11.2023                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мельника П. П., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Мельник П. П.,

                                                         в с т а н о в и в :

Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 серпня 2023 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Відповідно до постанови, 03.06.2023, о 04 год. 10 хв., по вул. Шевченка в смт Міжгір?я, Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Шкода Октавія» з номерним знаком НОМЕР_1 , з явними ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, тремтіння пальців рук, - від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в «Міжгірській РЛ» водій відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Мельник П. П. вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Зазначає, що місцевий суд не взяв до уваги те, що водію не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, натомість поліцейський запропонував пройти освідування у кареті швидкої допомоги, відповідно, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду. Дії поліцейських є непослідовними, суперечними та протиправними. У працівників поліції був відсутній прилад «Драгер». Жодних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 не було. Апелянт вважає, що працівником поліції було порушено вимоги ст. 266 КУпАП. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мельника П. П., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що адвокат Мельник П. П. повідомив, що відсутність ОСОБА_1 не є підставою для відкладення судового засідання, просив розглянути справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , обізнаного про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №027522, 03.06.2023, о 04 год 10 хв, по вул. Шевченка в смт Міжгір?я, Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , очевидними ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, тремтіння пальців рук, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в «Міжгірській РЛ» водій відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Даними протоколу підтверджується, що ОСОБА_1 ознайомився зі змістом протоколу, копію його отримав.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАД №204702 підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 121-3 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 (тисячу сто дев`яносто) грн (а. с. 3).

Також судом досліджено відеозапис, що міститься на DVD – диску, на якому зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Так, на запитання працівників поліції чи бажає ОСОБА_1 пройти освідування у встановленому законом порядку – у закладі охорони здоров`я у зв`язку з наявністю у нього ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), ОСОБА_1 категорично відмовився, обґрунтовуючи тим, що він у будь-якому випадку не проходитиме огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки спиртні напої не вживав, їхати до медичного закладу взагалі наміру не має. Водночас з відеоматеріалу убачається, що поліцейські роз`яснили наслідки відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Зі змістом протоколу водій ОСОБА_1 ознайомився, заперечень або скарг щодо обставин, викладених у протоколі не висловлював, своїми підписами підтвердив, що копію протоколу отримав, зміст процесуального документу йому відомий. До того ж, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП.

Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Афонін А. В. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, під час розгляду справи у місцевому суді, а також при розгляді апеляційної скарги не здобуто жодного доказу, який може свідчити про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, що дає підстави для висновку про те, що апелянт погодився із законністю дій працівника поліції.

При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Таким чином норми ПДР встановлюють у першу чергу обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) – ПДР не містять.

Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 своєю поведінкою засвідчив, що не бажає проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. Тому, доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які беззаперечно можуть слугувати підставою для висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення, є необґрунтованими, тому апеляційним судом такі відхиляються.

Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, копією постанови про накладення адміністративного стягнення, а також відеозаписом, на якому зафіксовано хронологію події за участі ОСОБА_1 , зокрема його відмову пройти освідування у встановленому законом порядку, що у своїй сукупності повністю підтверджують вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При оцінці доводів апеляційної скарги про порушення з боку поліцейських вимог ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції, оскільки, як стверджує адвокат ОСОБА_2 поліцейські не запропонували його підзахисному пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля, - вказані твердження апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто відомостей про те, що працівниками поліції порушено вимоги ст. 266 КУпАП, приписи та вимоги Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ у водія транспортного засобу виявляє ознаки стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що водій перебуває у такому стані, то працівник поліції має право вимагати у водія пройти відповідно до встановленого порядку огляд на цей стан сп`яніння.

Статтею 266 КУпАП також визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Пунктом 4 Розділу І Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та з відеозапису убачається, що у поліцейських під час спілкування з водієм ОСОБА_1 виникли сумніви щодо його тверезості через наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, про що було особисто озвучено ОСОБА_1 . Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого ОСОБА_1 відмовився. З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апелянта про те, що жодних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 не було.

Окрім цього, з відеоматеріалу убачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про необхідність пройти освідування у закладі охорони здоров`я, куди його доправлять, однак ОСОБА_1 у категоричній формі наголосив, що відмовляється від будь-якого освідування, наміру проходити огляд він взагалі не має. Тому, будь-які доводи апеляційної скарги щодо того, що водію не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, натомість запропонували пройти освідування у кареті швидкої допомоги, відповідно, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, є надуманими, необґрунтованими і такими, що спростовуються належними і допустимими доказами.

Апеляційний суд розцінює критично доводи апелянта про те, що дії працівників поліції були непослідовними та упередженими з огляду на таке. Жодних даних про те, що ОСОБА_1 оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції за фактом складання протоколу у справі відсутні. Крім того, немає жодних даних, які можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із заявою щодо неправомірності дій працівників поліції, які за його словами, були упередженими відносно нього та здійснювали на нього тиск. Жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду) сторона захисту не надала. Будь-яких зауважень щодо неправомірних дій працівників поліції ОСОБА_1 не заявляв, до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.

Такі, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду є твердження апелянта про те, що у працівників поліції був відсутній прилад «Драгер». Доводи в цій частині не спростовують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, і, відповідно, порушення ним вимог п. 2.5 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Переконливих доводів, які безумовно спростовували висновки судді у постанові, при розгляді апеляційної скарги не наведено, а обставини, на які посилається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були повністю враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану адвокатом Мельником П. П. апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Мельник П. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 серпня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН