Номер провадження: 22-ц/813/6234/23 
Справа № 498/32/22
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Драгомерецького М.М.,
                                       Громіка Р.Д.,
за участю:                        
секретаря                        Козлової В.А.,
представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Рахнянської С.В.,
               
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Чернецької Н.С., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю,

                                        встановив:

19.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн., заподіяної внаслідок смерті чоловіка ОСОБА_2 .
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 10.07.2020 року потяг № 106 «Одеса-Київ» (ЧС 8 №029 ТЧ -1 Київ) на 1423 км ПК 4 ДН-1 Одеса на ст. «Мигаєве» скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер.
11.07.2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160280000158 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 23.09.2020 року кримінальне провадження закрито. 

Згідно висновку експерта № 45 від 11.08.2020 року смерть ОСОБА_2 настала від поєднаної травми грудей і лівої нижньої кінцівки у вигляді переломів ребер, закритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_2 став важкий травматичний шок. Наведене вище також підтверджується довідкою про причину смерті чоловіка позивача № 44 від 11.07.2020 року. Отже, між наїздом потяга на ОСОБА_2 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причино-наслідковий зв`язок. У постанові про закриття кримінального провадження за № 12020160280000158 від 23.09.2020 року зазначено, що наїзд на ОСОБА_2 було скоєно потягом № 106 « Одеса –Київ» (ЧС8 № 029 ТЧ-1 Київ) на 1423 км. ПК4 ДН-1 Одеса на ст. «Мигаєве». 
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилалась на те, що вона втратила чоловіка, з яким вона понад 20 років жила однією сім`єю, виховала сина і з якою була надзвичайно близькою. Раптовою смертю ОСОБА_2 було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель чоловіка є невідворотною подією. Позивачка позбавлена можливості розраховувати на підтримку та допомогу чоловіка, адже крім моральної допомоги він забезпечував її матеріально. 
Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити. 
Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено частково. 
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. (а.с.165-173).
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» ставить питання про зміну рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2023 року шляхом зменшення розміру моральної шкоди до 10 000,00 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.175-179).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вирішуючи питання про слухання справи за участюпредставника АТ «Українська залізниця» - адвоката Рахнянської С.В., у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомленні, у тому числі позивачка ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Таргоній В.М. (а.с.209-212).
У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час (а.с.121), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції за наявними доказами, які є в матеріалах справи, у відсутність інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з обсягу душевних страждань, яких зазнала позивачка, необережності потерпілого ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України (а.с.166-173).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, однак не в повному обсязі погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2020 року біля 23 год. 00 хв. на залізничній ст.«Мигаєве» на 1423 км. пікету № 4 колії № 2 рухався пасажирський потяг сполученням «Одеса-Київ» № 106. Під час руху пасажирського потягу на «Жовте» показання маршрутного світлофору ст.«Мигаєве» машиністом ТЧ-1 ПЗ з ОСОБА_3 та помічником машиніста ОСОБА_4 було помічено людину, яка сиділа на лівій рейці залізничної колії. Після чого машиністом ОСОБА_3 було застосовано негайне екстрене гальмування поїзда. Після зупинки потяга №106 машиніст оглянув місце події, під час якого виявив тіло ОСОБА_2 , яке знаходилось без ознак життя поза межами габариту руху поїздів.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Великомихайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 14.07.2020 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що було складено відповідний актовий запис № 210 (а.с.18).

Відповідно до акту розслідування аварії від 17.07.2020 року, складеного на підставі загибелі ОСОБА_2 , вини працівників залізничного транспорту не встановлено. Причиною випадку вважати порушення потерпілим ОСОБА_2 вимог пунктів 2.2, 2.3 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54 та затверджених в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 року №193/2633 (а.с.46-48).
Згідно пункту 2.1 Правил пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). 
Згідно пункту 2.2 Правил перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перегону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку.
Згідно пункту 2.3 Правил при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитися поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.
Пішоходам забороняється: відповідно до пункту 2.5 Правил ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; відповідно до пункту 2.6 Правил переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.

В матеріалах справи міститься протокол оперативної наради при в.о. начальника локомотивного депо Київ-Пасажирський від 14.07.2020 року, з якого вбачається, що нарада постановила: вини локомотивного депо Київ-Пасажирський в зриві з графіка руху поїзда № 106 при електровозі ЧС8-029 в добу 10.07.2020 року під керуванням ТЧМ-1 ПЗз ОСОБА_3 , внаслідок наїзду по ст.«Мигаєве» на сторонню особу не вбачати. Дії локомотивної бригади під час руху з п № 106 у добу 10.07.2020 року визнати вірним (а.с.49-50).
З акту комісійного огляду електровоза ЧС8-029 від 11.07.2020 року складеного локомотивним депо Київ-Пасажирський, вбачається, що при комісійному огляді в локомотивному депо Київ-Пасажирський електровоза ЧС8-029, який в добу 11.07.2020 року слідував з поїздом № 106 під керуванням машиніста ТЧ-1 П-Зз ОСОБА_3 , з`ясовано наступне: візуальних пошкоджень механічної частини та кузова обох секцій локомотива не виявлено. Автогальмівне обладнання електровоза перевірено та виявлено, що воно знаходиться в справному стані та відповідає вимогам інструкцій № ЦТ-0058 та № ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015; зарядний тиск і гальмівній магістралі при поїзному положенні ручки крана машиніста становить 5,0 кгс/см ( норма 5,0-5.2 кгс/кв. см.); темп службової й екстреної розрядки : при службовому гальмуванні в V положенні ручки крана машиніста час зниження тиску в гальмовій магістралі від 5,0 до 4,0 кгс/см. кв. склав 4,0 сек ( повинен бути в межах 4,5+_ 0,5 с). При екстреному гальмуванні в VІ положенні ручки крана машиніста час зниження тиску в гальмовій магістралі від 5,0 до 1,0 кгс/см. кв. склав 2 сек. ( повинен бути не більше 3 с.). Перевірка допоміжного гальма ( переводом крана № 254 в положення VІ) на максимальний тиск у гальмівних циліндрах – 4,0 кгс/см кв. (норма -3,8-4,0 кгс/см кв.) Перевірено роботу з обох кабін сигналів великої та малої гучності – сигнали знаходяться в справному стані. Пісок в бункерах у наявності і подається під всі колісні пари. Перевірена робота прожекторів і буферних ліхтарів на кабіні 1 та 2, зауважень до роботи. У ході перевірки на шлейфі обладнання АЛС з блоком УКБМ та швидкостемірами електровоза працювало стійко відповідно до діючих інструкцій , відхилень параметрів від технічних норм немає. Радіостанції КХ, УЕХ з кабіни 1,2 працюють без зауважень. Всі параметри відповідають технічним вимогам (а.с.51).
Із акту від 11.07.220 року вбачається, що на добу 11.07.2020 року електровозом Ж8-029, який рухався з поїздом № 106 під керуванням машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_4 по ст. «Мигаєво» було здійснено наїзд на людину. Під час огляду електровоза у депо-Київ пасажирський видимих пошкоджень не виявлено (а.с.76).
Висновком судово-медичного експерта № 45 від 11.07.2020 року встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала в результаті поєднаної травми грудей і лівої нижньої кінцівки у вигляді множини переломів ребер, закритого перелому лівої нижньої кінцівки у вигляді множинних переломів ребер, закритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_2 явився важкий травматичний шок (а.с.13-16).
При судово-токсилогічному дослідженні крові трупа ОСОБА_2 в крові виявлений етиловий спирт в концентраті 1,46 проміле, в сечі 1,86 проміле (а.с.16). Вказана концентрація етилового спирту за життя могла відповідати стану сп`яніння середнього ступеня (а.с.12).
Постановою слідчого СВ Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Стукалова О. від 23.09.2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020160280000158и від 11.07.2020 року, закрито з підстав ч.3 ст. 276 КК України (відсутність складу кримінального правопорушення) (а.с.9-12).
Вказаною постановою також встановлено, що під час застосування екстреного гальмування для запобігання наїзду на людину на ст. «Мигаєве» 10.07.2020 року при ведені потяга № 106 локомотива бригада локомотивного депо Київ-пасажирський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» у складі машиніста електровоза ОСОБА_3 та помічника машиніста електровоза ОСОБА_4 діяла у повній відповідності до вимог нормативних документів (а.с.11). 

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, правильно визначився з нормами матеріального права, що їх регулюють. 
Так, судом правильно встановлено, що факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди підтверджується матеріалами справи, як наслідок, у АТ «Укрзалізниця» виник перед позивачкою, яка є дружиною померлого ОСОБА_2 , обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки у розумінні ст.ст. 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, що не є спірним. 
Разом з тим, при визначенні розміру грошового відшкодування шкоди вина потерпілого ОСОБА_2 безспірно підлягає урахуванню. 
Суд першої інстанції при урахуванні вини потерпілого виходив з положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
В апеляційній скарзі представник АТ «Укрзалізниця» не оспорює застосування ч. 2 ст. 1193 ЦК України при урахуванні вини потерпілого, отже, за таких обставин, може йтися лише про зменшення розміру відшкодування, а не про відмову у відшкодуванні, що передбачено ч. 1 цієї статті за доведеності завдання потерпілому шкоди внаслідок його умислу.

Цивільне законодавство розрізняє просту і грубу необережність, що має значення при визначенні розміру відшкодування. При простій необережності, навпаки, протиправність полягає у порушенні складних правил, у зв`язку з чим ступінь передбачення наслідків досить малий. При грубій необережності особа порушує елементарні правила поведінки, тому ступінь шкідливих наслідків досить великий. 
У випадку коли заподіювач відповідає тільки за шкоду, а вина потерпілого виражена у формі грубої необережності, то враховуючи ступінь вини кожної зі сторін, можна говорити про зменшення розміру відповідальності заподіювача шкоди. Коли заподіювач відповідає незалежно від вини, то в разі наявності грубої необережності потерпілого розмір відшкодування повинен бути зменшений. 
В даному випадку вина машиніста поїзда в наїзді на ОСОБА_2 відсутня, постанова про закриття кримінального провадження набрала законної сили. В даному випадку має місце груба необережність потерпілого ОСОБА_2 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив елементарні правила поведінки при знаходженні на залізничній колії під час руху поїзда, незважаючи на те, що сам особисто працював машиністом в ПЧ-2 в м. Роздільна Роздільнянського району Одеської області (а.с.10). 

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не в повній мірі врахував вину потерпілого, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, та визначив розмір відшкодування в сумі 100 000,00 грн., що, з огляду на відповідальність АТ «Укрзалізниця» без вини, не узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 23, ч. 2 ст. 1193 ЦК України. 
Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для зміни судового рішення та з урахуванням обставин, що мають істотне значення (груба необережність потерпілого, перебування в стані сильного алкогольного сп`яніння), знижує розмір грошового відшкодування моральної шкоди до 30 000,00 грн. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга АТ «Укрзалізниця» підлягає частковому задоволенню, рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2023 року – зміні, з прийняттям постанови про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову - на відповідача;  у разі відмови в позові - на позивача;  у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не вирішив питання про розподіл між сторонами судових витрат.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 297,72 грн. 

За подання апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» мало сплатити 1488,60 грн. (а.с.198).
Однак за апеляційну скаргу сплачено 4 500,00 грн. (а.с.193).
У зв`язку з цим, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України про «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у тому числі, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. 
Позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Так, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на користь АТ «Українська залізниця» слід компенсувати за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 446,58 грн. (1488,60 грн. х 30% = 446,58 грн.).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2023 року змінити.
Прийняти постанову, якою зменшити розмір стягнення моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ: 40075815, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зі 100 000 грн. до 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень).
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ: 40075815, на користь держави судовий збір у сумі 297,72 грн. (двісті дев`яносто сім гривень 72 копійки).
В решті рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця», код ЄДРПОУ: 40075815, за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 446,58 грн. (чотириста сорок шість гривень 58 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено 19.10.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік