27.11.23
22-ц/812/939/23
Єдиний унікальний номер судової справи 484/255/23
Номер провадження 22-ц/812/939/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

27 листопада 2023 року                                                місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою її представником – адвокатом Шалару Олексієм Іллічем, рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 15 червня 2023 року під головуванням судді Маржиної Т.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до Кам`яномостівської об`єднаної територіальної громади Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок і земельні ділянки в порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року  ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Кам`яномостівської об`єднаної територіальної громади Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок і земельні ділянки в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, яке складається з:
земельної ділянки площею 4.8469 га, кадастровий номер 4825483800:01:000:0215, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області;
земельної ділянки площею 0.19 га, призначеної для обслуговування житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_1 ;
житлового будинку АДРЕСА_1 ;
земельної ділянки площею 0.17 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 .
Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , був його син і чоловік позивача – ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За життя ОСОБА_5 переоформив на своє ім`я лише частину спадщини, зокрема, 11 грудня 2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4.8469 га, кадастровий номер 4825483800:01:000:0215, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є позивач, як дружина, та син спадкодавця – ОСОБА_6 , який відмовився від спадщини на користь позивача. 
ОСОБА_2 своєчасно прийняла спадщину, шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно із посиланням на те, що нотаріус дослідив спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і встановив, що свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва видане ОСОБА_5 , однак спадкоємцем було приховано інформацію про те, що крім нього наявний інший спадкоємець – ОСОБА_7 , який на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав разом з ним, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. За такого, ОСОБА_5 могло бути видано свідоцтво лише на 2/3 частини спадщини. 
Щодо спадкування житлового будинку та належних до нього земельних ділянок нотаріус зазначив, що відсутні правовстановлюючі документи на них, тому видати свідоцтво про право на спадщину на таке майно неможливо. 
Разом з тим, позивач вважає, що права ОСОБА_7 не порушені, оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не був одружений, не мав дітей, а його батько і мати також померли. При цьому, за життя він не претендував на спадщину після смерті батька. 
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на:
земельну ділянку площею 4.8469 га кадастровий номер 4825483800:01:000:0215, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області;
житловий будинок АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку площею 0.19 га, призначену для обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку площею 0.17 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2023 року за заявою представника позивача – адвоката Бєлоущенка А.Ж. залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (том 1 а.с.187-187).
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 4.8469 га кадастровий номер 4825483800:01:000:0215, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0.19 га, призначену для обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0.17 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .
Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, поданій її представником – адвокатом Шалару О.І., посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення міськрайонного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, визнавши за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на: 
2/3 частини земельної ділянки площею 4.8469 га кадастровий номер 4825483800:01:000:0215, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області;
на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;
на 1/3 частину земельної ділянки площею 0.19 га, призначеної для обслуговування житлового будинку, розташованої по АДРЕСА_1 ; 
на 1/3 частину земельної ділянки площею 0.17 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог скарги зазначено, що ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але за життя не оформив своїх спадкових права та не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно. Натомість, свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно (земельну ділянку) отримав брат ОСОБА_7 – ОСОБА_5 . За такого, особа, яка подала апеляційну скаргу, вважала, що після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на частку успадкованого ним майна після смерті його батька, яку в свою чергу успадкувала мати ОСОБА_7 - ОСОБА_8 . 
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає. 
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217,1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1-3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщину (ч.5 ст.1268 ЦК України).
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Водночас, відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як вбачається з матеріалів справи, за життя ОСОБА_4 на праві власності належало наступне нерухоме майно:
земельна ділянка площею 4.8469 га, кадастровий номер 4825483800:01:000:0215, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія МК №007034 від 08 лютого 2005 року (том 1 а.с.114);
житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право приватної власності на будівлі від 28 вересня 1988 року (том 1 а.с.35-36);
земельна ділянка площею 0.17 га, з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства; розташована на території села Кумарі Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІV-МК №036698 від 26 лютого 1996 року (том 1 а.с.30);
земельна ділянка площею 0.19 га, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, розташована на території села Кумарі Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, на підставі Державного на право приватної власності на землю Серія ІV-МК №036697 від 26 лютого 1996 року (том 1 а.с.31).
Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (том 1 а.с.103). 
Після смерті ОСОБА_4 . Другою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області була заведена спадкова справа №65/2014 (том 1 а.с.102-131).
24 лютого 2014 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся його син ОСОБА_5 (том 1 а.с.102).
21 березня 2014 року дружина ОСОБА_4 – ОСОБА_8 звернулась до нотаріальної контори із заявою, в якій відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь сина ОСОБА_5 . Одночасно ОСОБА_8 в заяві зазначила, що вона не претендує на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя (том 1 а.с.110).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області №855 від 15 серпня 2014 року останнім місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 вказано будинок АДРЕСА_1 (том 1 а.с.111).
11 грудня 2014 року ОСОБА_5 подав до державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 4.8469 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (том 1 а.с.113).
11 грудня 2014 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4.8469 га кадастровий номер 4825483800:01:000:0215, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (том 1 а.с.124).
Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (том 1 а.с.76).
Після смерті ОСОБА_5 , Другою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області була заведена спадкова справа №13/2022 (том 1 а.с.66-101).
17 січня 2022 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась його дружина ОСОБА_2 (том 1 а.с.73).
Окрім того, 17 січня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою щодо спільного сумісного майна подружжя, в якій зазначала, що все спадкове майно спадкодавця, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилось є його особистою власністю, та на виділ 1/2 частки у спільному сумісному майні подружжя вона не претендує (том 1 а.с.74).
Крім того, 11 січня 2022 року до Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області звернувся син померлого ОСОБА_5 – ОСОБА_6 із заявою, в якій він відмовився від отримання спадщини на користь ОСОБА_2 (том 1 а.с.66).
28 листопада 2022 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на автомобіль марки Nissan, модель Qashqai? 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також причіп легковий-В, марки УВН, моделі 810080, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (том 1 а.с.95).
01 грудня 2022 року завідувачем Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, якою відмовлено  ОСОБА_9 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок з земельними ділянками для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 по спадковій справі ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с.99). 
У спадковій справі №13/2022 також наявна довідка виконавчого комітету Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області №350 від 22 листопада 2022 року, в якій зазначено, що на день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані: його дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_7 (том 1 а.с.100). 
Відповідно до копії актового запису про смерть №6 від 04 січня 2019 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до інформації, наданої Другою Первомайською державною нотаріальною конторою на запит суду, спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась. 
Постановою нотаріуса від 01 грудня 2022 року ОСОБА_9 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне спадкове майно із посиланням на те, що нотаріус дослідив спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і встановив, що свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва видане ОСОБА_5 , однак спадкоємцем було приховано інформацію про те, що крім нього наявний інший спадкоємець – ОСОБА_7 , який на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав разом з ним, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. За такого, ОСОБА_5 могло бути видано свідоцтво лише на 2/3 частини спадщини. 
Щодо спадкування житлового будинку та належних до нього земельних ділянок нотаріус зазначив, що відсутні правовстановлюючі документи на них, тому видати свідоцтво про право на спадщину на таке майно неможливо. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 (том 1 а.с.134).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області №129 від 24 березня 2022 року останнім місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 був будинок АДРЕСА_1 . На день її смерті разом з нею за цією адресою ніхто не зареєстрований та не проживав (том 1 а.с.139).
За життя ОСОБА_8 06 вересня 2017 року склала заповіт, за яким заповіла все належне їй майно доньці ОСОБА_10 (том 1 а.с.135).
ОСОБА_10 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 не зверталась. 
Згідно з відповіддю Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області №184/-01-16 від 10 лютого 2023 року спадкова справа після смерті ОСОБА_10 , яка, як зазначено, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , не заводилась (в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про смерть) (том 1 а.с.220).
Натомість, 25 березня 2023 року до Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернувся ОСОБА_3 (том 1 а.с.132).
24 жовтня 2022 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_1 (том 1 а.с.146).
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_8 , оскільки є донькою ОСОБА_12 (зміна прізвища з ОСОБА_13 , яка є сестрою ОСОБА_14 (том 1 а.с.174-176).
ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (том 1 а.с.173).
04 листопада 2022 року завідувачем Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що належало ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1 а.с.155).
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено. Судове рішення в апеляційному порядку не переглядалось (справа №484/698/23).
Вважаючи, що судове рішення є незаконним, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, але останньою не зазначено, у чому саме полягає порушення оскаржуваним рішенням її прав чи інтересів. 
Втім, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів, та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено.
Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.
Водночас, у рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
У п.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. 
На думку колегії суддів, саме по собі твердження ОСОБА_1 про порушення спадкових прав спадкоємця ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за відсутності при цьому порушень прав та інтересів відповідача ОСОБА_1 , не є підставою для визнання незаконним та скасування судового рішення, оскільки, відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи, яка звернулась до суду. 
До того ж, оскільки ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визначення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , то вона вважається такою, що її не прийняла, а тому судовим рішенням права останньої не порушено й правові підстави для визнання за нею права на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 відсутні.
При цьому, оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу, не довела порушення своїх прав оспорюваним рішенням, то оцінка іншим доводам апеляційної скарги скаржника колегією суддів не надається.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За такого, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в оскаржуваній частині на підставі положень ст.375 ЦПК України, слід залишити без змін.
За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Шалару О.І., залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Шалару Олексієм Іллічем – залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15  червня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                                В.В. Коломієць

       Н.В. Самчишина
Повний текст судового рішення
складено 01 грудня 2023 року