ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 грудня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/6560/22
провадження № 22-ц/4809/1379/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2023 року у складі судді Іванової Л. А. і
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
       
В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання законної сили рішенням суду до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовна заява мотивована тим, що 11.09.2009 позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , однак 12.12.2016 їх шлюб було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона. 
Під час перебування в шлюбі сторони разом виховували двох доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2016 року з ОСОБА_2 на обох доньок було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Вказане рішення перебуває на виконанні у Корабельному ВДВС у м. Херсоні ПМУЮ MЮ (м. Одеса), в межах якого з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей з 19 серпня 2016 року, виконавче провадження №53259496.
Відповідно з виконавчим листом, враховуючи рішення суду про строк стягнення аліментів до досягнення найстаршою дитиною повноліття, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання зазначено - 25 листопада 2022 року. 
Позивач вважала, що має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , а тому з метою забезпечення їй достатнього рівня життя та розвитку, звернулась до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки залишено без задоволення.
Судові витрати по справі віднесено на рахунок держави.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач при зверненні з позовом до суду обгрунтувала позовні вимоги досягненням старшою донькою повноліття та забезпечення достатності рівня життя та розвитку неповнолітній дитині, проте, позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану відповідача як платника та її (позивача) як одержувача аліментів, які є необхідними для вирішення питання про зміну розміру аліментів відповідно до вимог ст. 192 СК України.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є упередженими, не відповідають обставинам справи та нормам законодавства, а ході розгляду справи не були дотримані інтереси дитини.
Твердження суду першої інстанції про те, що позивач не зазначала про інші обставини, крім досягнення повноліття старшої дитини, не відповідає дійсності, адже ОСОБА_1 надавала докази, які підтверджують зміну її матеріального стану.
Висновок суду першої інстанції про бланкетність норми ст. 192 СК України не відповідає принципу законності, адже ч. 3 ст. 183 СК України є нормою прямої дії.
Вказівка суду першої інстанції на мінімальний рекомендований розмір аліментів є невідповідною до дійсних обставин справи, оскільки позивач не зверталась до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, а жодна норма СК України не визначає, що стягнений розмір не повинен перевищувати рекомендований.
Висновок суду першої інстанції про значне перевищення прожиткового мінімуму сплачених ОСОБА_2 аліментів не відповідає дійсним обставинам справи та нормам законодавства, а жодні співставлення із мінімальним рекомендованим розміром аліментів є недопустимим.
Посилання суду першої інстанції на договір, укладений між сторонами 22.07.2020 щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, є безпідставним, оскільки вказаним договором не визначено порядок сплати аліментів, а донька не бажає проживати разом із відповідачем та постійно проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Відзив на апеляційну скаргу

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.05.2023 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розгляд справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 11 вересня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис № 469, та який було розірвано на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року (справа №766/12737/16-ц), яке набрало законної сили 23 грудня 2016 року.
Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12 серпня 2010 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № , та неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27 травня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, де в свідоцтвах про народження зазначені в графі «Батько» - ОСОБА_2 , в графі «Мати» - ОСОБА_1 .
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2016 року (справа № 766/9164/16-ц), яке набрало законної сили 30 грудня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей – доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2016 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Постановою старшого державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Довбня Н.П. про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2017 року відкрито виконавче провадження (ВП № 53259496) з виконання виконавчого листа № 766/9164/16-ц, виданого 16 січня 2017 року Херсонським міським судом Херсонської області,про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів.
Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 25 листопада 2022 року.
Окрім того, відповідно до інформації Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. № 2352 від 17.03.2023 перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження №53259496 відкрито 01.02.2017 з примусового виконання виконавчого листа №766/9164/16-ц, виданого 16.01.2017 Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2016 до досягнення найстаршою дитиною повноліття, перебуває на виконанні в Корабельному відділі державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Державним виконавцем 01.02.2017 на підставі виконавчого документу відкрито виконавче провадження № 53259496 та 10.04.2018 винесено постанову на звернення стягненняаліментів з заробітної плати та направлено за місцем роботи боржника.
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що повноліття найстаршої дитини настало ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі чого та враховуючи вимоги ч. 3 ст. 183 СК України, повноліття найстаршої дитини та те, що до Відділу не надходило будь - яких рішень суду щодо зміни розміру аліментів з листопада місяця 2022 року з боржника стягуються аліменти у розмірі 1/6 від заробітку (доходу) щомісячно.
Відповідно до інформації ГУ НП в Автономній республіці Крим та м. Севастополі за вих. № 3702/100/16-2023 від 20.04.2023 з ОСОБА_2 у листопаді 2022 року відраховувались аліменти у розмірі 1/3 частини від грошового забезпечення на підставі постанови державного виконавця від 10.04.2018. З грудня 2022 року на підставі ч. 3 ст. 183 СК України з ОСОБА_2 утримуються аліменти в розмірі 1/6 частини у зв`язку із настанням найстаршої дитини повноліття.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.02.2022 по 31.03.2023, проведеного старшим державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястим А. Б. з примусового виконання виконавчого листа №766/9164/16-ц, виданого 16.01.2017 Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2016 до досягнення найстаршою дитиною повноліття, заборгованість станом на 31.03.2023 відсутня. Крім того, відповідно до зазначеного розрахунку, сплачені боржником аліменти в розмірі 1/6 частини становлять за грудень, 2022 року – 12 734,88 грн, за січень, 2023 року – 3048,56 грн, за лютий, 2023 року – 8 441,84 грн, за березень, 2023 року – 5 757,96 грн.
Згідно з довідкою про доходи, виданої Головним управлінням Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за вих. № 5 від 04.04.2023, загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року становить 188 634 грн 74 коп, з якого сплачені аліменти за вказаний період становлять 38 135 грн 05 коп. Загальна сума доходу за період з 01 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року за винятком аліментів становить 150 499 грн 69 коп.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із частиною першоюстатті 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно достатті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов`язок батьків.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частин 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».
При цьому, враховуючи те, що диспозиція зазначеної ст. 192 СК України є бланкетною, а тому підлягає застосуванню, в т. ч. і у випадках, передбачених ч. 3 ст. 183 СК України.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов`язки сторін щодо доказування.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьоїстатті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріалами справи підтверджується, що сторони з 11 вересня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис № 469, та який булорозірвано на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року (справа № 766/12737/16-ц), яке набрало законної сили 23 грудня 2016 року (а. с. 7).
Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12 серпня 2010 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №2317, та неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27 травня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, де в свідоцтвах про народження зазначені в графі «Батько» - ОСОБА_2 , в графі «Мати» - ОСОБА_1 (а. с. 5-6).
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2016 року (справа №766/9164/16-ц), яке набрало законної сили 30 грудня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей – доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2016 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 8)
Постановою старшого державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Довбня Н. П. про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2017 року відкрито виконавче провадження (ВП № 53259496) з виконання виконавчого листа № 766/9164/16-ц, виданого 16 січня 2017 року Херсонським міським судом Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів (а. с. 9).
Відповідно до інформації Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. № 2352 від 17.03.2023 перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження № 53259496 відкрито 01.02.2017 з примусового виконання виконавчого листа №766/9164/16-ц, виданого 16.01.2017 Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2016 до досягнення найстаршою дитиною повноліття, перебуває на виконанні в Корабельному відділі державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що повноліття найстаршої дитини настало ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі чого та враховуючи вимоги ч. 3 ст. 183 СК України, повноліття найстаршої дитини та те, що до Відділу не надходило будь - яких рішень суду щодо зміни розміру аліментів з листопада місяця 2022 року з боржника стягуються аліменти у розмірі 1/6 від заробітку (доходу) щомісячно (а. с. 97).
Звертаючись до суду з позовом, позивач обгрунтувала позовні вимоги досягненням старшою донькою повноліття та забезпечення достатності рівня життя та розвитку неповнолітній дитині.
Разом з тим, позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану відповідача як платника аліментів та її як одержувача аліментів, які є необхідними для вирішення питання про зміну розміру аліментів відповідно до вимог ст. 192 СК України, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що позивач надавала докази, які підтверджують зміну її матеріального стану, з огляду на те, що зі змісту позовної заяви вбачається, що обгруновуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась тільки на факт досягнення старшою донькою повноліття, а інших підстав передбачених ст. 192 СК України позовна заява не містить.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_6 в порядку, встановленому ч. 3 ст. 49 ЦПК України, зверталась до суду із заявою про зміну підстав позову. 
Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернутись до суду із новим позовом, в якому зазначити відповідні підстави визначені ст. 192 СК України щодо зміни її матеріального стану.
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про бланкетність норми ст. 192 СК України не відповідає принципу законності, адже ч. 3 ст. 183 СК України є нормою прямої дії, з огляду на те, що аналіз ч. 3 ст. 183 СК України свідчить про те, що після досягнення повноліття найстаршою дитиною, якщо ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Разом з тим, в поданому ОСОБА_1 позові зазначений більший розмір аліментів, ніж той, що стягувався після доягнення старшою дитиною повноліття, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ст. 192 СК України.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про безпідставність посилання суду першої інстанції на договір, укладений між сторонами 22.07.2020, з огляду на те, що мотивами відмови в задоволенні позовних вимог було не наявність договору, укладеного між сторонами, а саме відсутність належних доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану відповідача як платника аліментів та позивача як одержувача аліментів
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, дію рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2023 року необхідно поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першоїстатті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2023 року без змін.
Поновити дію рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2023 року. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 О. Л. Карпенко

       О. І. Чельник