К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

7 листопада 2023 року                                                                   місто Київ
 
справа № 755/21015/21
апеляційне провадження № 22-ц/824/13272/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Гончарука В.П. від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 березня 2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 3 лютого 2017 року.
 
            Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення існувала усна домовленість, що дитина буде проживати разом із батьком, однак відповідач змінила місце проживання дитини і у позивача виникли труднощі у спілкуванні із сином. 
 
Посилаючись на те, що відповідач перешкоджає у спілкуванні з сином,        ОСОБА_1 просив суд: зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити спосіб
участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , який проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 , шляхом встановлення часу спілкування з дитиною: щотижня кожного понеділка, середи та п`ятниці в період часу з 19 год 00 хв. до 22 год. 00 хв. без присутності матері дитини, ОСОБА_3 ; першу суботу та неділю кожного місяця, починаючи з 09 год. 00 хв. суботи до 22 год. 00 хв. неділі, без присутності матері дитини, ОСОБА_3 ; другу та третю суботу кожного місяця з 09 год. 00 хв. до 16 год. 00 або з  16 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв., без присутності матері дитини, ОСОБА_3 ; щорічно        14 червня, 07 січня, 03 серпня, 19 грудня, 31 грудня з 09 год. до 15 год. 00 хв. або з 15 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв. без присутності матері дитини ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 матиме право брати сина для спільного відпочинку на половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул за домовленістю з матір`ю дитини та можливістю компенсування пропущеного часу спілкування з дитиною за рахунок іншого часу за домовленістю;  ОСОБА_1 матиме право брати сина на відпочинок та оздоровлення як в межах України так і за її межами (з відповідним оформленням згоди матері) двічі на рік, строком не менше 28 календарних днів, з умовою дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей відповідного віку, та обов`язковим поверненням дитини матері за місцем проживання дитини після відпочинку; ОСОБА_1 матиме право у будні дні забирати та відводити сина в дитячі заклади (тренування, кружки, школу та ін.) за попередньою домовленістю з матір`ю дитини з можливістю компенсації пропущеного часу спілкування з дитиною за рахунок іншого часу за домовленістю; гарантувати позивачу відсутність втручання третіх осіб (родичів) у спілкуванні з дитиною, особисто передавати та зустрічати дитину відповідачем для спілкування сина з батьком; місце спілкування та проведення часу з дитиною позивач обирає самостійно.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що Органом опіки та піклування не надано висновок щодо визначення порядку участі батька у вихованні сина ОСОБА_4 , оскільки через запровадження воєнного стану в Україні дитина вимушено перебуває за кордоном разом з матір`ю, що робить неможливим вирішення питання до припинення дії воєнного стану.  
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
 
 Скаржник зазначає, що після розлучення відповідач не дає йому можливості спілкуватися з сином, при цьому дитина взагалі проживала лише з бабусею (матір`ю        ОСОБА_5 ) в місті Старокостянтинів Хмельницької області, а ОСОБА_3 - в АДРЕСА_1 . Позивач звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо сприяння у встановленні місця проживання дитини, встановлення графіку спілкування, однак відповіді не отримав. Позивач, як батько, має право на спілкування і участь у вихованні сина, що судом проігноровано. Також звертає увагу, що згідно відомостей Державної
прикордонної служби ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перетинали кордон України у період з 24 лютого 2022 року по 19 квітня 2023 року, а тому неправильним є висновок щодо знаходження дитини за кордоном. Крім того, висновок органу опіки та піклування має лише рекомендаційний характер і його відсутність не може бути підставою для відмови у позові.   
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак направила клопотання про розгляд справи у її відсутність, апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити.
 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що з 30 березня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 лютого 2017 року (том І а.с. 10).
 
Під час перебування сторін у шлюбі народився ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно копії свідоцтва про народження від 26 червня 2013 року серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 зазначено: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (том І а.с. 9) 
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2020 року у справі № 755/14176/18 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виключення запису про батьківства з актового запису про народження дитини. Зобов`язано виключити з актового запису  від 26 червня 2013 року № 1665, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Чернігова, громадянина України.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи доведено, що відповідач не є біологічним батьком дитини, а тому наявні підстави для задоволення позову.
 
У рішенні зазначено, що згідно з висновком генотипоскопічного дослідження від 25 серпня 2020 року, складеного спеціалістом-генетиком ОСОБА_6 , встановлено, що біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , у рамках проведеного дослідження виключається, ймовірність батьківства становить 0%.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 3 березня 2021 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 2 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Однак будь-яких доказів про те, що інша особа подала заяву про своє батьківство відносно ОСОБА_4 до суду надано не було. Вказана обставина у силу вимог статті 138 СК України виключає можливість задоволення позовних вимог    ОСОБА_3 . При цьому суд вважав, що виключення запису про народження дитини відповідача не відповідає інтересам самої дитини, оскільки ОСОБА_1 опікується дитиною як рідною.
 
Постановою Верховного суду від 6 жовтня 2021 року касаційну скаргу          ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 3 березня 2021 року - без змін.
 
В постанові касаційного суду зазначено, що встановлена національним сімейним законодавством (частиною 2 статті 138 СК України) конструкція, за якою вимога матері про виключення даних про її чоловіка як про батька дитини задовольняється лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, спрямована саме на захист інтересів дитини, щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дитини. 
 
Інша особа не подала заяви про своє батьківство щодо ОСОБА_4 , отже відмова задовольнити вимогу матері про виключення ОСОБА_1 із актового запису про народження відповідає інтересам дитини, оскільки не допускає перетворення соціального статусу дитини, народженої батьками, які перебували у шлюбі, у соціальний статус дитини, народженої батьками, які не перебувають у шлюбі, із записом прізвища батька за вказівкою матері.
 
Офіційно визнаний факт батьківства відповідача на підставі презумпції шлюбного батьківства породжує передбачені сімейним законодавством його обов`язки щодо виховання та матеріального утримання дитини, що також відповідає її інтересам.
 
Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини (прокол засідання Комісії № 19 від 14 грудня 2022 року) від 20 грудня 2022 року № 103/6918/41/1 орган опіки та піклування не може об`єктивно дослідити питання визначення годин спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки дитина на даний час не мешкає за місцем проживання. Розгляд зазначеного питання можливий після повернення дитини в Україну, або після припинення дії воєнного стану (том І а.с. 144-145).
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.
 
Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
 
Частинами 1-3 статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
 
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
 
Стаття 15 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
 
З огляду на статтю 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування
постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
 
Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
 
На підставі статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
 
Частиною 2 статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
 
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
 
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
 
Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною 2 статті 170 цього Кодексу.
 
Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.
 
Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
 
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з
висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
 
У висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини від 20 грудня 2022 року № 103/6918/41/1 вказано, що дитина на даний час не мешкає за місцем проживання. Розгляд питання можливий після повернення дитини в Україну, або після припинення дії воєнного стану
 
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що наразі неможливим є визначення способу участі позивача у вихованні ОСОБА_4 , оскільки відсутній відповідний висновок органу опіки та піклування у зв`язку із перебуванням дитини за кордоном.
 
Колегія суддів враховує, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з сином, однак матеріали справи не дають можливості встановити точне місце перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1.
 
В той же час, згідно листа Державної прикордонної служби від 12 квітня 2023 року у базі даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію Укрїани або виїхали з такої території" відсутні відомості про перетин кордону України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період з 24 лютого 2022 року по 19 квітня 2023 року (том ІІ а.с. 208).
 
Наведені обставини безумовно не свідчать про перебування ОСОБА_4 на території України, оскільки після введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року непоодинокими є випадки відсутності у базі даних відомостей щодо перетину громадянами кордону у перші дні повномасштабної агресії.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою "MAMCHUR v. UKRAINE", № 10383/09, § 100).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року у справі за заявою "HANT v. UKRAINЕ", № 31111/04, § 54).
Зібрані у матеріалах справи докази не дають підстав, на даний момент, встановити ані порядок, ані спосіб участі батька у вихованні дитини. 
 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами апеляційної скарги, а тому відхиляє їх.
 
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
   
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий                                                                      

 
 
Судді: