ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10180/23 Справа № 213/3545/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря              Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №213/3545/23 за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, про встановлення факту проживання неповнолітніх дітей із заявником та знаходження їх на його утриманні,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондаренко Олексій Володимирович,
на ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року,

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з заявником та знаходження на його утриманні, встановити факт знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Заяву обґрунтовує тим, що від першого шлюбу з ОСОБА_3 має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого він сплачує аліменти, заборгованості зі сплати немає. 
З 18 червня 2022 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка має двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З початком збройної агресії РФ, він із сім`єю переїхав з м. Маріуполя до м. Кривого Рогу, дружина не працює, разом з дітьми перебуває на його утриманні, оскільки батько дітей дружини від першого шлюбу ОСОБА_8 допомоги дітям не надає. 
Заявник зазначив, що встановлення юридичного факту необхідно йому для отримання відстрочки від призову на військову службу по мобілізації.
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року у відкритті провадження по цивільній справі відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондаренко О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що результати розгляду даної справи впливають на права та інтереси матерів дітей, заявник посилається на те, що в заяві він чітко зазначив мету для якої він просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме необхідність реалізації його наміру щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Матерів дітей не пов`язують жодні спірні правовідносини і встановлення факту не вплине на їх права та інтереси як у разі спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, так і в інших потенційних спорах між ними, адже їх виникнення не пов`язано від встановлення даного факту. Тому суд дійшов помилкового висновку що встановлення факту у даній справі може вплинути на права на інтереси матерів дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Також посилається, що важко погодитися з твердженням суду про те, що встановлення факту може вплинути на права та інтереси Територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки у даному випадку само по собі існування факту утримання заявником дітей, автоматично надає право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації і будь-який спір щодо такого права відсутній. Наголошує, що право на відстрочку від призову на військову службу випливає з наявності факту зафіксованого та підтвердженого в позасудовому порядку або встановленого у судовому порядку. Тому, на думку заявника, спору про право не існує, що суперечить висновкам суду.
Також заявник, не погоджуючись з висновками суду в частині існування спору про право, який підлягає вирішенню виключно в позовному провадженні, наголошує, що у даному випадку спір відсутній, оскільки заявник просить лише встановити факт, а не вирішити спір, і цей факт, зважаючи на мету, обставини і підстави, що його обґрунтовують, встановлюються виключно в порядку окремого провадження, а не позовного провадження.
Посилаючись на положення п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, наголошує, що за відсутності спору, відсутності сторін, а також тих самих сторін, посилання судом першої інстанції на ту обставину, що заявнику ухвалою від 14 серпня 2023 року було відмовлено у відкритті провадження є некоректним. 
Як на порушення судом першої інстанції норм процесуального права зазначає, що судом двічі його заява залишалася без руху та ним було надано заяви з виправленими недоліками. 
Ухвалою від 25 вересня 2023 року суд відмовив у відкритті провадження у справі через наявність спору про право, що, на думку заявника, нівелює попередні його ухвали від 28 серпня 2023 року та від 07 вересня 2023 року про залишення заяви через її недоліки. 
Вважає, що суд формально вдався до процесуальної норми, яка зобов`язує заявника долучити до його заяви всі наявні у нього докази і її обґрунтування та двічі залишав заяву без руху у тому числі і з підстав ненадання доказів або з огляду на те, що долучені докази, на думку суду, були неналежними. Вважає зазначені обставини порушенням судом доступу заявника до правосуддя та його права на судовий захист. 
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Бондаренко О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Бондаренко О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.
За змістом ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає з огляду на наступне.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення факту проживання неповнолітніх дітей дружини заявника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із заявником та знаходження їх на утриманні останнього, а також знаходження на утриманні заявника ОСОБА_6 , може вплинути на права та інтереси матерів дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Територіального центру комплектування та соціальної підтримки. В свою чергу, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а отже, в даному випадку існує спір про право, який підлягає вирішенню виключно в позовному провадженні.
До того ж, суд врахував, що ухвалою від 14 серпня 2023 року заявнику вже було відмовлено у відкритті провадження за його заявою про встановлення факту проживання неповнолітніх дітей з батьком та знаходження їх на його утриманні.
Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1ст. 5 ЦПК України).
Слідуючи принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Порядок пред`явлення позову регламентований ст. 184 ЦПК України.
Підстави для відмови у відкритті провадження у справі визначені в ст. 186 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , у якій він просив встановити факт проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з заявником та знаходження на його утриманні, встановити факт знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за зазначеною вище заявою.
 Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
Відповідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.
 Вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.
З матеріалів справи вбачається, що метою звернення заявника ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для вирішення питання про право на відстрочку від призову під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як чоловіком, на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років.
Суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням мети звернення заявника із зазначеною вище заявою спір повинен розглядатися в позовному провадженні.
 Відмовляючи у відкритті провадження в цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту поданої заяви заявлені вимоги про встановлення факту не є безспірними і пов`язані із вирішенням спору про право, а отже у відкритті провадження необхідно відмовити.
 Однак, при цьому суд першої інстанції не встановив і не зазначив, з яким конкретно органом чи особою у заявника виник спір та в чому він полягає.
 В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
 Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
  У рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції») Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
  Таким чином, не встановивши внаслідок неналежного дослідження доказів фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження.
Колегія суддів апеляційного суду окремо звертає увагу на те, що при вирішенні питання чи вбачається із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення спір про право, суди повинні встановити між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним, та в разі встановлення такої обставини, відмовити у відкритті провадження або залишити заяву без розгляду.
    Суд першої інстанції не був обмежений можливістю встановити відповідну обставину також в оскаржуваній ухвалі, однак, помилково відмовив у відкритті провадження, не з`ясувавши між ким конкретно існує спір та обмежився загальною фразою із припущенням про його наявність.
  Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
   Відповідно ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
  З огляду на викладене, оскільки судом постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондаренко О.В. підлягає задоволенню, ухвала Інгулецького районного суду міста Кривогу рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року підлягає скасуванню, справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондаренко Олексій Володимирович, задовольнити.
Ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 06 грудня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста