Постанова
Іменем України
 
09 листопада 2023 року 
м. Київ
 
справа № 712/9294/20
провадження № 61-9478св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Комунальне підприємство «Реєстраційний-центр», Акціонерне товариство «Сенс-Банк»,  
треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Черкаської міської ради, ОСОБА_3 як законний представник ОСОБА_4 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Бородійчука В. Г., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог позову та судових рішень судів попередніх інстанцій
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Реєстраційний-центр» (далі - КП «Реєстраційний центр»), Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс-Банк» (далі - АТ «Сенс-Банк»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Черкаської міської ради (далі - Служба у справах дітей), про визнання протиправними дій державного реєстратора, скасування рішення про реєстрацію права власності та скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності.
 
Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстровані та проживають: вона - з 31 січня 2007 року, ОСОБА_2 - з 18 липня 2009 року, її малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 15 січня 2014 року.
 
Квартира є предметом іпотеки на підставі укладених між нею, ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») іпотечних договорів від 26 січня 2007 року, від 13 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, які укладені для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за відповідними договорами кредиту від 26 січня 2007 року, від 13 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, укладеними між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк».
 
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2012 року у справі  № 2-4255/2011 скасовано заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси
від 24 січня 2012 року та задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами: від 26 січня 2007 року, від 12 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, укладеними між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк», на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності у рахунок погашення боргу за кредитними договорами: від 26 січня 2007 року, від 12 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, укладеними між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 у розмірі 637 960,13 грн. Установлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, визначивши ціну предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
16 квітня 2013 року Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі - Соснівський ВДВС Черкаського МУЮ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4255, виданого апеляційним судом 24 січня
2013 року на виконання вказаного судового рішення.
 
11 березня 2014 року постановою головного державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ Купчини О. С. накладено арешт на належну їй 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 , та на належну ОСОБА_2 1/2 частину квартиру. 14 березня 2014 року внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.
 
У подальшому їй стало відомо, що 13 грудня 2018 року державний реєстратор Діденко О. П., незважаючи на наявні обтяження у вигляді арешту, у порушення вимог пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк», чим, на її думку, вийшов за межі своїх повноважень. 
 
Посилаючись на відповідну судову практику Верховного Суду України та Верховного Суду, позивачка вважала такі дії та рішення державного реєстратора незаконними, оскільки вони порушують її право власності на належну їй частину спірної квартири, а також права неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає у цій квартирі. Відсутність згоди служби у справах дітей та неповідомлення її про вчинення державним реєстратором оскаржуваних дій суперечить вимогам статті 177 Сімейного кодексу України (далі - СК України), статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».
 
Повідомлення про наміри перереєстрації права власності їй не надходило.
 
Кредит надано у валюті, державним реєстратором при винесенні рішення про державну реєстрацію спірної квартири за банком порушені положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
06 лютого 2020 року державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. зареєстрував право власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». 
 
Разом із цим, оскільки первісну перереєстрацію права власності проведено з порушенням вимог законів України, а саме: «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то запис про право власності від 06 лютого 2020 року на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк» також підлягає скасуванню.
Враховуючи наведені обставини, позивачка просила суд: 
 
- визнати протиправними дії та рішення державного реєстратора Діденка О. П. про реєстрацію 13 грудня 2018 року права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк»; 
- скасувати запис від 13 грудня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк»; 
- скасувати запис від 06 лютого 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».
 
Справа розглядалася судами неодноразово. 
 
Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки позивачка обрала неефективний спосіб судового захисту порушеного права. Одночасно з вимогами про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачкою не заявлено вимоги про визнання, зміну чи припинення речових прав на спірне нерухоме майно.
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 19 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . Скасовано державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , проведену 13 грудня 2018 року державним реєстратором Діденком О. П. Скасовано державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , проведену 06 лютого 2020 року державним реєстратором Починок Ю. В. Припинено право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що банк не надав доказів на підтвердження отримання іпотекодавцями, зокрема, ОСОБА_1 , письмової вимоги про усунення порушень. 
 
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» увів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Оскільки спірна квартира використовується як місце постійного проживання ОСОБА_1 та членами її сім`ї, тому на неї не може бути звернуто примусове стягнення.
 
Банком не отримано згоди служби у справах дітей на звернення стягнення на спірну квартиру, яка є місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Постановою Верховного Суду від 01 березня 2023 року касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Постанову Черкаського апеляційного суду від 19 травня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд не надав належної оцінки доказам направлення повідомлення/вимоги на адреси іпотекодавців, її отримання, чи ухилення від отримання такої вимоги. Також апеляційний суд не встановив належність позичальнику на праві власності іншого нерухомого житлового майна, що впливає на правильне застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім цього суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи необхідно перевіряти наявність у дитини права користування спірним житловим приміщенням на момент укладення договору іпотеки.
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2021 року скасовано. Позов  ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вимога іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки тричі направлялася обом іпотекодавцям на адреси, вказані ними в іпотечному договорі від 17 вересня 2008 року, проте з незалежних від банку причин відповідні поштові відправлення не були вручені, оскільки іпотекодавці на відділення поштового зв`язку для їх отримання двічі не з`являлися, та також відмовилися від отримання аналогічного повідомлення, направленого їм кур`єрською службою.
 
Апеляційний суд відхилив посилання позивачки на те, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки позичальнику ОСОБА_2 належить на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2012 року у справі № 2-4255/2011 звернуто стягнення на предмет іпотеки, про що іпотекодавець достовірно знала, реєстрація місця проживання дитини, яка народилася у грудні 2013 року, тобто через рік після ухвалення рішення суду, за адресою предмета іпотеки, на який звернуто стягнення, не можна вважати добросовісною та такою, що перешкоджає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки без попередньої згоди органу опіки та піклування. 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У червні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову, в іншій частині - залишити без змін. 
 
У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження заявник зазначає про те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі   № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18.
 
У вересні 2023 року АТ «Сенс-Банк» подало відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на те, що апеляційний суд врахував висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 01 березня 2023 року у цій справі, належним чином дослідив докази, надані сторонами, встановив всі фактичні обставини справи, від яких залежало правильне її вирішення, просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувана постанова суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Обставини, встановлені судами 
 
ОСОБА_1 (1/2) та ОСОБА_2 (1/2) є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданим 30 листопада 2006 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради від 28 вересня 2006 року № 1302.
 
26 січня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 895/06-034-23, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США під 12,5 процентів річних із кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 24 грудня 2021 року. 
 
26 січня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором кредиту між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк» укладений іпотечний договір № ІД 895/06-034-23, за яким іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателя нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . 
 
У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 - з 31 січня 2007 року, ОСОБА_2 - з 18 липня 2009 року та неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 15 січня 2014 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб за вих. № 431, виданою 16 липня 2014 року ПП «Утримання багатоквартирних будинків», 
Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2012 року у справі № 2-4255/2011 задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами: від 26 січня 2007 року, від 12 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, укладеними між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і АКБ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності, у рахунок погашення боргу за кредитними договорами: від 26 січня 2007 року, від 12 грудня 2007 року, від 13 червня 2008 року, від 17 вересня 2008 року, укладеними між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 , у розмірі 637 960,13 грн. Установлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, визначивши ціну предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У повідомленні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 26 березня 2018 року № 151/18, надісланому ПАТ «Укрсоцбанк» на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , банк вимагав від них сплатити борг за кредитним договором від 17 вересня 2008 року № 895/06-034-504, розмір якого станом на 06 березня 2018 року складає 33 986,84 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України (далі - НБУ) станом на 06 березня 2018 року складає 900 042,22 грн, з яких: 8 695,05 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 06 березня 2018 року складає 230 263,01 грн) - строкова заборгованість; 6 236,22 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 06 березня 2018 року складає 165 148,08 грн) - прострочена заборгованість; 48,12 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 06 березня 2018 року складає 1 274,32 грн) - строкова заборгованість за нарахованими процентами; 19 007,45 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 06 березня 2018 року складає 503 356,81 грн.) - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, і повідомив, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 
 
13 грудня 2018 року державним реєстратором Діденком О. П. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» (номер запису про право власності 29540291), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 грудня 2018 року № 150240760.
 
Підставою виникнення права власності за зазначеною реєстраційною дією вказано: рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер: 14000 4166564 7, виданий 18 жовтня 2018 року, видавник АТ «Укрсоцбанк»; повідомлення, серія та номер: 151/18, виданий 26 березня 2018 року, видавник АТ «Укрсоцбанк»; договір кредиту, серія та номер: 895/06-034-504, виданий 17 вересня 2008 року, видавник: АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 ; іпотечний договір, серія та номер:                      ІД 895/06-034-504, виданий 17 вересня 2008 року, видавник АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Підставою внесення запису вказано: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44710265 від 19 грудня 2018 року 14:21:10, Діденко О. П. , КП «Реєстраційний-центр», Черкаська область.
 
06 лютого 2020 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. на підставі передавального акта, серія та номер: 10221-10229, виданого 11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсоха С. С., зареєстровано право власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк», як правонаступником АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
 
Правове обґрунтування
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору іпотеки), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
 
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частини перша та третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
 
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
 
Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц).
 
Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, серед іншого, визначено відповідним Порядком про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 1127).
 
Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на час реєстрації права власності станом на 08 грудня 2018 року) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
 
Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
 
Тобто цим Порядком визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
 
Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц).
 
Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.
 
Отже, наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
 
Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду  від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17.
 
За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
 
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
 
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
 
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц. Цей висновок зводиться до такого: правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним
 
Судам при вирішенні подібних справ у кожному конкретному випадку необхідно перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного проживання; враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про право дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору, з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Звертаючись до суду, позивачка як на підстави позову посилалася на те, що вона не отримувала письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено без врахування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також порушення прав малолітньої дитини на користування спірною квартирою. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що іпотекодержателем не було порушено порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку».
 
Верховний Суд погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції. 
 
Суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що 26 березня 2018 рокуПАТ «Укрсоцбанк» направило повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією опису вкладення цінного листа на ім`я ОСОБА_1 , список (реєстр) згрупованих відправлень рекомендованих листів.
 
Вказані цінні листи були повернуті на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» з відміткою «за закінченням терміну зберігання», після чого були повторно надіслані за допомогою кур`єрської служби - Товариства з обмеженою відповідальністю «Темапол», проте повідомлення про вручення кур`єрського відправлення повернулися, причина невручення - «відмова». Вказане також підтверджується квитанцією, отриманою банком у відділенні зв`язку, відповідно до якої датою отримання повідомлень
є 27 березня 2018 року.
 
Верховний Суд наголошує на тому, що повідомлення іпотекодавця є здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. 
 
Дії учасників цивільних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Поведінку особи щодо свідомої відмови отримання поштових листів не можна визнати добросовісною та розумною.
 
Враховуючи те, що ПАТ «Укрсоцбанк» вжило достатніх заходів для вручення іпотекодавцям повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме тричі направляло повідомлення на адреси іпотекодавців, які поверталися на адресу ПАТ «Укрсоцбанк», зокрема у зв`язку із відмовою отримання поштових листів, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено належним чином, оскільки іпотекодавці не одержали такі повідомлення з власної вини. Безпідставна відмова іпотекодавців від отримання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про недобросовісну поведінку останніх. 
 
Відхиляючи доводи позивачки про застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що положення цього Закону не поширюються на спірні правовідносини, оскільки у власності позичальника ОСОБА_2 знаходиться інше нерухоме житлове майно - 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 . 
 
Встановивши, що договір іпотеки укладений 17 вересні 2008 року, судовим рішенням від 30 серпня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, тоді як реєстрація місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спірній квартирі проведена у січні 2014 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що дії щодо реєстрації місця проживання малолітнього сина у спірній квартирі є недобросовісними та такими, що перешкоджають зверненню стягнення на предмет іпотеки, а тому відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, не є достатньою підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за іпотекодержателем. 
 
Отже, обставини, на які посилалася позивачка і які, на її думку, свідчать про порушення порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку», не знайшли свого підтвердження, тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. ЦЯ справа вже була предметом касаційного перегляду і суд апеляційної інстанції під час нового розгляду справи врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові               від 01 березня 2023 року. 
 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
Оцінка доводів касаційної скарги щодо неврахування висновків Верховного Суду
 
У касаційній скарзі заявник зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18.
 
У справах № 802/1340/18-а, № 644/3116/18 суди встановили, що спірні квартири використовуються як місця постійного проживання позивачів, а тому не можуть бути примусово стягнуті (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено, що у власності позичальника ОСОБА_2 знаходиться інше нерухоме житлове майно, а тому положення цього Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на спірні правовідносини.
 
Отже, висновки у справах, на які посилається заявниця у касаційній скарзі, та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Таким чином, доводи заявниці, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли своє підтвердження. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судове рішення відповідає вимогам вмотивованості.
 
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявницею у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження,             і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
                                                                                                    І. Ю. Гулейков
                                                                                                                             С. О. Погрібний