КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
Справа №369/15922/20                               Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук Л.М.
Провадження №22-ц/824/11478/2023     Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
03 жовтня 2023 року                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого (судді доповідача)                 Гаращенка Д.Р.
суддів                                                      Сушко Л.П., Музичко С.Г. 
при секретарі                                                    Дуб С.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича, заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство «МТБ Банк»,-
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні рішення та дії приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Чучкова М.О., заінтересована особа ПАТ «МТБ Банк».
Свої вимоги обґрунтував тим, що  приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. постановою від 10 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження № 63573801 про примусове виконання виконавчого листа № 369/7640/16-ц, виданого 20.10.2017 Києво-Святошинським районним судом Київської області про погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ "Марфін Банк" за кредитним договором № 00546/КК з додатковою угодою № 1 від 20.12.2013 в сумі 103642,57 дол. США, що в еквіваленті станом на 10.11.2020 становить 2 913 392,65 грн., звернути стягнення на належний ОСОБА_1 предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу з прилюдних торгів та початковою ціною 681700 грн. у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». 
Зазначив, що з інформації про виконавче провадження, отриманої з сайту ЄРВП, судове рішення по справі № 369/7640/16-ц набрало законної сили 20.09.2017. 
Відповідно 3-річний строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив 20.09.2020 року, в той час як виконавчий документ пред`явлено до виконання вже після спливу такого строку, а саме 10.11.2020. 
Крім того, зазначив, що згідно п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Таку заборону щодо звернення стягнення на майно боржника, а саме квартиру, що перебуває в іпотеці у стягувача та є предметом стягнення за виконавчим документом, встановлено Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VІІ (з наступними змінами та доповненнями). 
Зокрема, зазначеним законом встановлено, що не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, що є предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами. Така квартира повністю відповідає умовам, встановленим ч. 1 коментованого закону. Тобто, приватний виконавець мав винести рішення про повернення стягувану виконавчого документу. Замість такого законного рішення Приватний виконавець незаконно виніс постанову, що оскаржується.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 12 червня 2023 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме підпункт 1 пункту 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року № 1304-VII, п. 9 ч. І ст. 37, ч.1,2 ст. 12, п.2 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а також зроблені висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Вказав, що приватний виконавець Чучков М.О. при прийнятті постанови від 10.11.2020 р. проігнорував відсутність згоди ОСОБА_1 на продаж житлової нерухомості (квартири) під час дії вищевказаного мораторію на продаж.
 
Відзиву подано не було.
 
У судовому засіданні адвокат Українець С.В. - представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Підтримав клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/7640/16-ц Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «МарфінБанк» за кредитним договором № 00546/RK з додатковою угодою № 1 від 20.12.2013р. в сумі 103 642, 57 доларів США, що в еквіваленті становить 2 283 325, 52 гривень, звернуто стягнення на належний ОСОБА_1 предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу з прилюдних торгів та початковою ціною 681 700,00 гривень у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. від 10.11.2020 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання.
Колегія суддів встановила, що  відповідно до заяви стягувача від 18.09.2020 року та конверта, стягувачем вчасно направлено заяву, оскільки строк пред`явлення виконавчого документа закінчується 20.09.2020 року, заява відправлена з Укрпошти 18.09.2020 року, тому у державного виконавця підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження не було.
Таким чином, стягувачем було дотримано вимоги до виконавчого документа, а саме ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» та вчасно відправлено до приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. на виконання заяви з виконавчим документом.
Щодо посилання скаржника на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредитні кошти по Кредитному договору №00546/ RK від 11.08.2008 року слід зазначити наступне.
Відповідно до п.1  Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Між тим поняття «мораторій» визначається у чинному законодавстві як відстрочення виконання зобов`язання (п.2 ч. 1 ст.263 ЦК України). Тим самим, мораторієм є тимчасове зупинення настання певних юридичних наслідків (виникнення чи припинення прав чи обов`язків). Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є тимчасовою та пов`язується із скасувальною обставиною, що визначена у ч.3 Закону. Зазначеним Законом не визначено підстави відмови у захисті права внаслідок поширення дії Закону на правовідносини сторін, а лише передбачено у майбутньому створення сприятливих умов для боржників щодо їх зобов`язань перед кредиторами.
Верховний Суд України у справі №6-333цс15 від 10 червня 2015 року визначив, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. 
Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений вказаним вище Законом, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.
До закінчення дії мораторію, встановленого даним Законом, державним виконавцем не може бути примусово реалізоване відповідне майно.
Доказів на підтвердження доводів апелянта щодо того, що виконавець здійснював реалізацію майна без згоди власника матеріали справи не містять.
Відповідно до п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Відповідно до п.1.1 кредитного договору №00546/RK від 11.08.2008 року, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі.
Наведене свідчить, що між ПАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту.
Умовами кредитного договору передбачено, що кошти надані позичальнику у іноземній валюті, доларах США.
Виконавцю у ході виконавчого провадження №63573801 необхідно буде з`ясовувати наявність/відсутність умов та ознак мораторію, заборони звернення стягнення на квартиру (предмет стягнення у виконавчому провадженні) у сенсі Закону України «Про мораторій на  стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У разі, якщо Виконавець зробить висновок про наявність ознак мораторію, йому необхідно буде отримати у Боржника згоду/незгоду на звернення стягнення на квартиру, що передбачено ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» .
Зазначені процесуальні дії виконуються Виконавцем після відкриття виконавчого провадження.
Щодо твердження скаржника про неправомірність (незаконність) постанови про відкриття провадження слід зазначити наступне.
Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;
12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
Враховуючи, що зазначена норма не містить таку підставу для повернення виконавчого документу Стягувачу як: наявність заборони на звернення стягнення на майно боржника у сенсі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 №1304-VII, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. дотримано вимоги ЗУ «Про виконавче провадження» при ухваленні постанови про відкриття виконавчого провадження №63573801 від 10 листопада 2020 року.
Щодо заявленого клопотання про витребування доказів колегія суддів вислухавши думку учасників процесу зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Відповідно до ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Таким чином, учасник справи не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
19 листопада 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 826/12675/15, касаційне провадження №К/9901/26923/18 (ЄДРСРУ № 85836646) досліджував питання особливостей подання нових доказів в суд апеляційної інстанції та порядок прийняття їх до розгляду та зробив наступний висновок - суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами, поважність причин яких повинен довести скаржник.
Звертаючись з клопотанням про витребування доказів ОСОБА_1 не зазначає причини, які стали йому перешкодою подання цього самого клопотання до суду першої інстанції.
До того ж, про копії документів, на підтвердження яких ОСОБА_1 заявляє клопотання про витребування доказів, йому було відомо ще у січні 2021 року, що підтверджується доказами направлення відзиву з додатками на адресу ОСОБА_1   (т. 1 а.с. 73, 75).
З урахуванням того, що ОСОБА_1 не вказав причини неможливості подання клопотання про витребування доказів до суду першої інстанції, в апеляційного суду відсутні підстави для задоволення даного клопотання на стадії апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість ухвали не впливають, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.
 
Головуючий                                                                                        Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                   С.Г. Музичко
 
                                                                                                             Л.П. Сушко