ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" листопада 2023 р.           Справа№ 910/8661/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Суліма  В.В. 
 
за участю секретаря судового засідання: Новосельцева Р.О.
представників сторін: 
від позивача: Прилєпов О.А.;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 
на рішення       Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 
у справі № 910/8661/23 (суддя Гулевець О.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Націальна енергетична компанія «Укренерго»
до     Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Лайн» 
про     стягнення 1  102  236,69 грн

                                              ВСТАНОВИВ:
         Короткий зміст позовних вимог
У червні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Господарського суду міста Києва     з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Лайн» про стягнення 1 102 236,69 грн.
В обґрунтування     позовних вимог     позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0180-02024 від 01.01.2019, у зв`язку із чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 162    472,61 грн за період з січня 2022 року по квітень 2022 року. У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у сумі 147    170,84 грн, 3% річних у сумі 40    310,03 грн, інфляційні втрати у сумі 221    294,36 грн, штраф у сумі 530    988,85 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 у справі №910/8661/23 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Лайн» задоволено частково.
Закрито провадження у справі № 910/8661/223 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 3  000,00 грн.
Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 156 972,61 грн, пені у розмірі 147 170,84 грн, 3 % річних у сумі 40 310,03 грн, інфляційні втрати у сумі 221 294,36 грн та штраф у сумі 265 494,42 грн. та судовий збір у розмірі 16  451,05 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд зазначив, що відповідачем частково невиконане зобов`язання з оплати передачі електричної енергії у розмірі 156  972, 61 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано.
Також у зв`язку із простроченням оплати поставленої елекричної енергії суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягають: пеня у сумі 147  170,84 грн, 3% річних у сумі 40  310,03 грн, інфляційні втрати у сумі 221  294,36 грн, штраф у сумі 530  988,85 грн.
Водночас суд, оцінивши обставини щодо зменшення штрафу, дійшов до висновку, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми штрафу до 50 %  на підставі ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України.
За таких обставин, суд зазначив, що штраф, який підлягає стягненню з відповідача складає 265  494,42 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Північного апеляційногогосподарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 в частині відмови суми штрафу скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення суми штрафу у розмірі 530  988,85 грн задовольнити повністю. 
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт не погоджується з рішенням суду в частині зменшення розміру штрафу на 50 %, оскільки частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Також скаржник зазначає, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, що нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.
Апелянт зауважує, що відповідач не навів жодного аргументу та не надав суду жодного доказу, які б підтверджували виняткові обставини у нього як у господарюючого суб`єкта.
Відповідно до норм ГК України, підприємницька діяльність є діяльністю на власний ризик, а тому неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань та нарахування за це як міри відповідальності штрафу, передбаченого договором, на думку апелянта, не виходить за рамки нормальних ризиків підприємницької діяльності.
Щодо відсутності завданих збитків кредитору, апелянт звертає увагу суду на складний майновий стан НЕК «Укренерго» і нестійкість фінансово-економічного становища підприємства. Так, загальна заборгованість учасників тільки балансуючого ринку перед оператором системи передачі (далі - ОСП) постійно зростає і на сьогоднішній день складає близько 27 млрд грн, що вочевидь значно ускладнює процес належного виконання позивачем своїх грошових зобов`язань перед учасниками ринку.
Апелянт вказує, що позбавлення позивача справедливої компенсації за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором у вигляді повної заявленої суми штрафу (530 988,85 грн) загрожуватиме нормальній операційній роботі позивача як оператора системи передачі, перешкоджатиме ефективному та надійному функціонуванню системи передачі і ринку електричної енергії в цілому, у підсумку ставить під загрозу безперебійне постачання електричної енергії споживачам, а також створює ризики надзвичайних ситуацій на ринку електричної енергії, наслідки яких можуть бути катастрофічними в масштабах країни.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 23.10.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.
Відповідач зазначає, що фактично Товариство припинило діяльність на ринку електричної енергії як її учасник з 12.09.2022, оскільки вона була по суті заблокована позивачем внаслідок набуття Товариством статусу «Дефолтний», що суттєво вплинуло на фінансовий стан Товариства, який до того ж і так був обтяжений воєнним станом в країні.
Також відповідач посилається на те, у розрахунках, доданих до позову немає жодного арифметичного обґрунтування суми штрафних санкцій, що становлять 530 988,85 грн. Сума штрафу, нарахована позивачем у розмірі 530 988,85 грн більше ніж у три рази перевищує суму стягненої за рішенням суду першої інстанції основної заборгованості - 156 972,61 грн. Ця сума жодним чином необґрунтована та не співмірна із сумою заборгованості. Отже, на думку відповідача, підстави для нарахування штрафу відсутні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2023 справу № 910/8661/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8661/23.
09.10.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/8661/23.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення   Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 у справі № 910/8661/23 та призначено до розгляду на 13.11.2023.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2023 виправлено описку в ухвалі Північного апеляційного господарського суду  у даті призначення замість 13.11.2023 читати « 20.11.2023».
Явка учасників у судове засідання 

У судове засідання призначене на 20.11.2023 не з`явився представник відповідача, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи його повідомлено належним чином. 
Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача у судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Позиції учасників справи

Представник позивача  у судовому засіданні апеляційної інстанції 20.11.2023 наполягав та доводах апеляційної скарги, з підстав, викладених у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 в частині відмови суми штрафу скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення суми штрафу у розмірі 530  988,85 грн задовольнити повністю.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі   ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»    є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються у державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»    відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство.
НЕК «Укренерго» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»    відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго».
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п.55 ч.1  ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
01.01.2019 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (правонаступник Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго») (ОСП, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджи Лайн» (користувач, відповідач) укладений договір №0180-02024 про надання послуг з передачі електричної енергії (надалі - договір).
Пунктом    1.1. договору сторони погодили, ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.
Відповідно до п. 1.2 договору, сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правила ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.
Ціна договору визначається згідно з діючим на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, встановленим Регулятором    та оприлюднюється ОСП на своєму веб-сайті в мережі Інтернет (п. 3.1. договору).
За змістом п. 4.1. договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги: 1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць; 2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється,    зокрема для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальників; для споживачів електричної енергії, які мають намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами; для споживачів електричної енергії, які приєднані до мереж ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку) на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами; для виробників електричної енергії на підставі даних щодо обсягів електричної енергії, необхідної для забезпечення власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація. З цією метою застосовується дані обліку Адміністратора комерційного обліку та ЕІС користувача.
Відповідно до пункту 5.1. договору планова та фактична вартість послуги (грн) за цим договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу послуги (МВт*год) за розрахунковий період на тариф, встановлений Регулятором (грн/МВт*год). На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.
Розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (п. 6.1. договору).
За умовами п. 6.2. договору користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості послуги ОСП таким чином:
1 платіж - до 17.00 години другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно, або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5 договору, у кожен з наступних періодів:
2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця;
3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця;
4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця;
5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.
При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не менше планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5 цього договору, на 5 днів наперед.
Пунктом 10.1. договору визначено, що планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 (двадцять п`ятого) числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. ОСП протягом 5 (п`яти) робочих днів погоджує планові обсяги передачі і повертає їх користувачу. ОСП протягом перших 5 (п`яти) робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги. Користувач, отримавши акт приймання-передачі наданої послуги, протягом 3 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП, підписаний зі свого боку.
Відповідно до п. 10.4 договору, рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунку, будь-які повідомлення зі цим договором повинні направлятись однією стороною іншій електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також повинні бути обов`язково підтверджені рекомендованим листом, іншим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому договорі.
Рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджуються квитанцією про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом); у день направлення за допомогою Сервісу та/або електронною поштою.
Згідно з п. 6.5 договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - Сервіс), з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді у порядку, визначеному законодавством.
У разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей (п. 6.6. договору).
Відповідно до п. 7.1 договору ОСП має право на отримання від користувача своєчасну оплату за послугу.
Пунктом 6.7. договору передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.
Відповідно до додаткової угоди № 4 від 21.09.2021 до договору про надання послуг з передачі електричної енергії, договір викладено в новій редакції.
Зокрема, п. 5.5 договору викладено в наступній редакції:
«Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отримання акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - Сервіс), з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді у порядку, визначеному законодавством.
Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається на підставі даних, що надаються до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Адміністратором комерційного обліку.
Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Сервісі згідно з вимогами Правил ринку.
Акт коригування наданої послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу. Користувач здійснює підписання акта коригування наданої послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 календарних дні в та повертає один примірник підписаного акта ОСП. Оплату вартості послуги, що виникла в результаті коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює протягом 3 банківських днів з дня отримання акта».
Крім того, 22.12.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду     до договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0180-02024 від 01.01.2019.
Так, відповідно до додаткової угоди до договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0180-02024 від 01.01.2019, договір викладено в новій редакції.
Зокрема, п. 6.2. договору викладено в такій редакції: 
«Користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості послуги ОСП таким чином:
1 платіж - до 17.00 години другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму:
2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;
3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;
4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;
5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця».
Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах (п. 13.1. договору в редакції додаткової угоди від 22.12.2021).
На виконання умов договору позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу послуги, що підтверджується актами приймання-передачі послуг та актами коригування за період з серпня 2019 року по вересень 2022 року.
На підтвердження надіслання та отримання відповідачем актів приймання-передачі послуг та актів коригування позивачем надано до матеріалів справи витяг з Сервісу «Аскод онлайн», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ПАТ «Укрпошта».
Позивачем у період з серпня 2019 року по вересень 2022 року були виставлені відповідачу рахунки фактури, які направлені на електронну пошту ТОВ «АГРО-НВ»    «protsenkova@ulf.com.ua» за допомогою Сервісу, на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи роздруківки з Сервісу «АСКОД».
Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 162 472,61 грн.
Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач просив стягнути    нараховані:    пеню у сумі 147 170,84 грн, 3% річних у сумі 40 310,03 грн, інфляційні втрати у сумі 221 294,36 грн, штраф у сумі 530 988,85 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Згідно з частиною першою  статті 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
  Відповідно до частини другої  статті 509 Цивільного кодексу України  зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
За змістом пункту 1 частини другої  статті 11 Цивільного кодексу України  підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою  статті 626 Цивільного кодексу України    визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
  Статтею 627 Цивільного кодексу України  встановлено, що відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
  Згідно з частиною першою  статті 628 Цивільного кодексу України  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
  Відповідно до положень статей  525,  526 Цивільного кодексу України,  статті 193 Господарського кодексу України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає  Закон України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 № 2019-VIII  (надалі - Закон № 2019-VIII).
Відповідно до п. 40 ч. 1  ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»  користувачі системи передачі/розподілу (далі - користувачі системи) - фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці, або юридичні особи, які відпускають або приймають електричну енергію до/з системи передачі/розподілу або використовують системи передачі/розподілу для передачі/розподілу електричної енергії.
Статтею 4 Закону України «Про ринок електричної енергії»  визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема: про надання послуг з передачі.
Передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями (п. 60 ч. 1  ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Згідно зі  статтею 901 ЦК України  за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі  ст.902 ЦК України  виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Згідно з ч. 1  статті 903 ЦК України  якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.01.2019 між сторонами укладено договір №0180-02024 від 01.01.2019 про надання послуг з передачі електричної енергії, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод, позивач зобов`язався надавати послугу з передачі електричної енергії, а відповідач зобов`язався здійснювати її оплату в порядку визначеному договором.
Пунктом 4.1. договору визначено, що для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги: 1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць; 2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється,    зокрема для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальників; для споживачів електричної енергії, які мають намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами; для споживачів електричної енергії, які приєднані до мереж ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку) на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами; для виробників електричної енергії на підставі даних щодо обсягів електричної енергії, необхідної для забезпечення власних потреб електричних станцій, на яких відсутня генерація. З цією метою застосовується дані обліку Адміністратора комерційного обліку та ЕІС користувача.
У період з серпня 2019 року по вересень 2022 року позивач поставляв на об`єкти відповідача електричну енергію, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі послуг та актами коригування.
Проте, відповідач за надані послуги з передачі електричної енергії розрахувався частково, що підтверджується інформацією про надходження коштів на рахунки ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», наданою АТ «Ощадбанк», внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 162 472,61 грн.
Відповідно до п.6.6 договороку у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.
Доказів оскарження відповідачем актів приймання-передачі послуг до матеріалів справи не надано.
Крім того, між сторонами складено акти звірки розрахунків, зокрема відповідно до акту звірки розрахунків за IV квартал 2022 року станом на 31.12.2022 заборгованість відповідача за договором №0180-02024 від 01.01.2019 складала 178    972,61 грн.
Частиною першою  статті 530 Цивільного кодексу України  передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
  Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Договір, відповідно до  ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з п. 6.2 договору користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості послуги ОСП таким чином:
1 платіж - до 17.00 години другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно, або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5 договору, у кожен з наступних періодів:
2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця;
3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця;
4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця;
5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.
При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не менше планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5 цього договору, на 5 днів наперед.
Пунктом. 6.5 договору визначено, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - Сервіс), з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді у порядку, визначеному законодавством.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач частково оплатив поставлену електричну енергію, а отже у відповідача виникла заборгованість перед ПрАТ «НЕК «Укренерго» в сумі 162 472,61 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем в період з 02.05.2023 по 13.06.2023 та 22.06.2023 було погашено частково основну суму заборгованості у розмірі 5500,00 грн, що підтверджується карткою рахунку відповідача 631 та платіжною інструкцією №2956 від 22.06.2023 з призначенням платежу: «погашення заборгованості за послуги передачі ел. ен. згідно договору    від 01.01.2019 р. № №0180-02024».
Враховуючи те, що сума у розмірі 3    000,00 грн сплачена відповідачем згідно із    платіжною інструкцією №2956 від 22.06.2023 після відкриття    провадження у справі, суд першої інстанції вірно закрити провадження у справі №910/8661/23    в частині позовних вимог про стягнення    3    000,00 грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
Також  суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, оскільки, заборгованість у розмірі    2500,00 грн    сплачена відповідачем до відкриття провадження у справі (до 06.06.2023), то позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості у загальному розмірі 2500,00 грн задоволенню не підлягають.
З огляду на вищевикладене вбачається, що  невиконане зобов`язання з оплати    передачі електричної енергії    у розмірі 156    972,61 грн підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення  позовних вимог в частині стягнення заборгованості у сумі 156 972,61 грн.
У зв`язку із простроченням оплати поставленої електричної енергії    позивачем заявлено до стягнення з відповідача    пеню у сумі 147 170,84 грн, 3% річні у сумі 40 310,03 грн, інфляційні втрати у сумі 221 294,36 грн, штраф у сумі 530 988,85 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст.610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), а відповідно є підстави для застосування встановленої  законом  або договором відповідальності.
Відповідно до ч. 1  ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно зі  ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Штрафними санкціями згідно з ч. 1  ст. 230 ГК України  визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За приписами ч.1  ст. 549 Цивільного кодексу України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідальність у вигляді пені та штрафу за порушення строків оплати передбачена у пункті 6.7. договору, згідно із яким    сторони погодили, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.
За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.
Частиною 1  статті 625 ЦК України  визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно із частиною 2  статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").
Перевіривши розрахунки пені, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягають пеня у сумі 147 170,84 грн, 3% річних у сумі 40 310,03 грн, інфляційні втрати у сумі 221 294,36 грн, штраф у сумі 530 988,85 грн.
Відповідачем подано заяву про    зменшення розміру    пені, що підлягає стягненню за позовом на 99% - до суми 1471,71 грн, зменшення розміру 3% річних що підлягають стягненню за позовом на 99% - до суми 403,10 грн, зменшення розміру інфляційних витрат що підлягають стягненню за позовом на 99% - до суми 2212,94 грн, а також просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення штрафу у сумі 530 988,85 грн.
Обгрунтовуючи зазначену заяву відповідач посилається    на те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0180-02024 від 01.01.2019, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, а також те, що відповідач сумлінно виконав частину зобов`язання з погашення основної заборгованості.
Частина 3  статті 551 Цивільного кодексу України  передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до  ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини  рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013  вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18        вказала таке:     справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених    статтею 3 Цивільного кодексу України  , які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи  закону  за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань;     якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;     відповідно до положень статті    611, частини третьої статті    692, статті    625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання;     звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до    статті 625 Цивільного кодексу України  , позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.
З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до  статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням        конкретних обставин справи,    які мають юридичне значення,        та, зокрема,     значених вище        критеріїв, суд може зменшити загальний розмір неустойки, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Розглядаючи питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, суд виходить із загальних засад, встановлених у  ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, і враховує, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач частково виконав свої зобов`язання з оплати боргу.
Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, що нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно  із ст. 74 ГПК України,  ст. 233 ГК України  те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.
Враховуючи часткову оплату відповідачем боргу, з огляду    на відсутність доказів понесення позивачем збитків та розмір штрафу, що значно перевищує розмір заборгованості, встановлені судом обставини щодо причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним     заходів до виконання зобов`язання, а також загальні засади, встановлені  статтею 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, суд прийшов до правильного висновку про часткову обґрунтованість клопотання відповідача, при цьому суд вважає, що сума штрафу підлягає зменшенню до 50%.
Наведені вище висновки суду щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафу, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, узгоджується із позиціями Верховного Суду, наведеними    у постановах    від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 30.05.2019 у справі №916/2268/18.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми штрафу до 50% на підставі  статті 551 Цивільного кодексу України  та  статті 233 Господарського кодексу України та дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у сумі 265    494,42 грн.
Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункуту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення       Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 у справі № 910/8661/23  є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Рішення       Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 у справі № 910/8661/23  слід залишити без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.
                  Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу   Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення       Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 у справі № 910/8661/23  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2023 у справі № 910/8661/23  залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».
4. Матеріали справи №910/8661/23 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови підписаний 28.11.2023.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                В.В. Сулім