П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
15 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/17661/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів  Крусяна А.В., Танасогло Т.М., 
за участю секретаря Мунтян С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 року у справі №420/17661/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
13 липня 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач, скаржник) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив:
- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 23 червня 2023 року № 311577 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 01 червня 2009 року №311577, виданого громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 »;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання від 19 травня 2020 року №900034792, виданої на ім`я ОСОБА_1 та дію його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області направити в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про протиправність і скасування рішення 23 червня 2023 року №311577 та поновлення дії посвідки на постійне проживання від 19 травня 2020 року № НОМЕР_1 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що жодних дій, які могли б становити загрозу національній безпеці України та громадському порядку в Україні позивач не вчиняв, а оскаржуване рішення міграційної служби не містить опису обставин, які вказують на порушення ним приписів статті 12 Закону України "Про імміграцію". 
Окрім того, позивач зауважив, що відповідач не запрошував його під час розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію для надання пояснень, чим порушив вимоги пункту 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983.
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 18 вересня 2023 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію підготовлено в межах компетенції, визначеної Законом України «Про національну безпеку України», Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», та Закону України «Про Службу безпеки України». 
При цьому, як зауважено судом попередньої інстанції, викладена в поданні Департаменту контррозвідки Служби безпеки України інформація та установлені ГУ ДМС в Одеській області обставини, є достатньою підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до приписів статті 12 Закону України «Про імміграцію».
Не погоджуючись із вище означеним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт не доведення міграційною службою наявності правових підстав, передбачених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", для скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію. Як стверджує скаржник, лист Департаменту контррозвідки Служби Безпеки України не містить конкретних фактів про вчинення позивачем дій, які могли б становити загрозу національній безпеці України та громадському порядку в Україні.
Більше того, судом першої інстанції не надано оцінку діям відповідача під час вирішення питання щодо скасування дозволу на імміграцію в частині дотримання вимог пункту 23 Порядку № 1983, зокрема, залишено поза увагою порушення міграційною службою цієї норми, а саме не виконання обов`язку запросити позивача для надання пояснень щодо питання про скасування дозволу на імміграцію.
Таким чином, висновок суду попередньої інстанції про наявність обставин, передбачених статтею 12 Закону №3773-VI, які б надавали повноваження відповідачу для скасування дозволу на імміграцію на підставі листа Департаменту контррозвідки Служби Безпеки України є помилковим.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Зокрема, судовою колегією з`ясовано, що 01 червня 2009 року Головним управлінням МВС України в Одеській області прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 (т.1 а.с.99)
19 травня 2020 року ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 . (т.1 а.с.12)
15 червня 2023 року на адресу Головного управління ДМС України в Одеській області надійшло подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 від 08.06.2023 року №2/3/3-8146нт. (т.1 а.с.122-124)
23 червня 2023 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області складено Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 (т.1 а.с.127-130).
На підставі означеного Висновку, 23.06.2023 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області прийнято рішення про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну №311577. (т.1 а.с.119)
Окрім того, 23 червня 2023 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області прийнято рішення про скасування ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 .(т.1 а.с.120)
Положеннями статті 3 Закону України "Про імміграцію" №2491-III від 07 червня 2001 року (далі - Закон України №2491-III) установлено, що правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Приписами пункту 3 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" №2491-III визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (далі - Порядок № 1983).
Згідно із пунктом 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Пунктом 22 Порядку №1983 передбачено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Згідно до пункту 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і територіальні підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.
Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить про наявність у територіального органу Державної міграційної служби України повноважень щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію на підставі отримання даних (відомостей), які обґрунтовують таку необхідність, зокрема, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
Непред`явлення іноземцю обвинувачення у вчиненні правопорушень не створюють обставини, що перешкоджають у прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну.
Так, предметом спору у справі, що розглядається, є рішення органу міграційної служби про скасування дозволу на імміграцію. Підставою для скасуванням громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну відповідно до пункту 3 частини 1 статті 12 Закону України №2491-III слугувала інформація, викладена у поданні Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 08.06.2023 року №2/3/3-8146нт. (т.1 а.с.122-124)
Згідно із змістом вказаного подання, Департаментом контррозвідки Служби безпеки України повідомлено орган міграційної служби про те, що:
«Департаментом, за дорученням керівництва Служби в межах компетенції опрацьовано лист Державної міграційної служби України щодо перевірки громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , який звернувся із заявою про прийняття до громадянства України.
За результатами перевірочних заходів повідомляємо, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , раніше потрапляв в поле зору органів Служби Безпеки України, як особа, причетна до здійснення розвідувально-підривної, а також іншої протиправної діяльності, яка несе загрозу національним інтересам та безпеці України. 
Зокрема, вищевказаний іноземець систематично відвідує територію Росії, тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, де здійснює підприємницьку та побутову діяльність, підтримує стійкі зв`язки з представниками транснаціональних організованих злочинних угрупувань та співробітниками спецслужб Росії. Відомо, що правоохоронні органи РФ, ймовірно мають вплив на ОСОБА_1 , оскільки останній є залежним від неї в економічній та міграційній сферах. 
Окрім цього, вказана особа володіє авторитетом в середовищі етнічних вірменів на території нашої держави, що може використовуватися російськими спецслужбами з метою створення умов для лобіювання інтересів і позицій впливу Російської Федерації у південних регіонах України.
Повідомляємо, що загрози національній безпеці України та відповідні пріоритети державної політики у сферах національної безпеки і оборони визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України. 
Указом Президента України від 14.09.2020 року № 329/2020 введено в дію Стратегію національної безпеки України, якою визначено, що одними із загроз національній безпеці є поширення тероризму і міжнародної злочинності, зокрема у кіберпросторі, наркоторгівлі, торгівлі людьми, релігійного та ідеологічного фундаменталізму та екстремізму, підживлюваного із за кордону, сепаратизму, нелегальної міграції, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом (п. 10 Стратегії).
З огляду на викладене, беручи до уваги військово-політичну ситуацію на території нашої держави, керуючись вимогами пункту 3 статті 12 Закону України «Про імміграцію», просимо вжити заходів щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , у зв`язку з діями іммігранта, які становлять загрозу національній безпеці України.»
Таким чином, Департаментом контррозвідки Служби безпеки України установлено, що позивач вчиняв дії, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
Апеляційний суд зауважує, що факт збройної агресії відносно України з боку Російської Федерації, окупації та анексії частини її території, захоплення будівель органів влади, незаконної легалізації самопроголошеної влади, закликів до сепаратизму, створення і озброєння незаконних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, поранень та загибелі українських військових та цивільних осіб внаслідок описаних вище подій характеризують суспільно-політичну ситуацію в країні на момент складення Департаментом контррозвідки Служби безпеки України відповідного подання щодо скасування дозволу на імміграцію.
Наведені обставини є загальновідомим фактом, що знайшов своє відображення і підтвердження у актах національного законодавства та міжнародних актах.
Пунктом 5 Стратегії національної безпеки, ураховуючи фундаментальні національні інтереси, визначені Конституцією України і Законом України «Про національну безпеку України» від 21 червня 2018 року № 2469-VIII (далі - Закон № 2469-VIII), пріоритетами національних інтересів України та забезпечення національної безпеки визначено, зокрема, відстоювання незалежності і державного суверенітету та відновлення територіальної цілісності у межах міжнародно визнаного державного кордону України.
У пунктах 17-20 цієї Стратегії визначено, що для відновлення свого впливу в Україні Російська Федерація, продовжуючи гібридну війну, системно застосовує політичні, економічні, інформаційно-психологічні, кібер- і воєнні засоби, а спеціальні служби насамперед Російської Федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу. Деструктивна пропаганда як ззовні, так і всередині України, використовуючи суспільні протиріччя, розпалює ворожнечу, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність.
Таким чином, суд апеляційної інстанції враховує контекст політичної та безпекової ситуації в Україні на момент прийняття органом міграційної служби оскаржуваного рішення щодо скасування дозволу на імміграцію.
Оцінюючи доводи представника позивача про необґрунтованість подання про скасування дозволу на імміграцію, судова колегія виходить з такого.
Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2019 року у справі №815/3651/17, від 13 червня 2019 року у справі №825/2971/14 вказав про таке:
«Положеннями статті 12 Закону України «Про імміграцію» №2491-III установлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого слідує, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта. При цьому, скасування дозволу на імміграцію можливе за умови встановлення конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме іммігрантом протиправних дій відповідно до статті 12 Закону № 2491-III.».
Окрім того, вирішуючи спір у подібних правовідносинах щодо скасування особі дозволу на імміграцію згідно із приписами пункту 3 частини 1 статті 12 України «Про імміграцію» №2491-III, у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №823/1499/17 Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну за цим пунктом є саме дії іммігранта, які становлять загрозу національній безпеці України чи громадському порядку в Україні. 
Разом з цим, судом касаційної інстанції наголошено, що зазначена норма не визначає такої умови для прийняття рішення про скасування відповідного дозволу, як доведення вини іммігранта у кримінальному чи адміністративному провадженні.
Позивач, посилаючись на те, що подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 08.06.2023 року №2/3/3-8146нт, яке передувало прийняттю Головним управлінням ДМС України в Одеській області рішення від 23 червня 2023 року № 311577 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, обов`язково має містити інформацію про факт вчинення, а не ймовірного вчинення, особою суспільно небезпечного діяння, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України та яке віднесено до компетенції СБУ, неправильно трактує приписи Закону України «Про національну безпеку України», Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», та Закону України «Про Службу безпеки України». 
Так, подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, складено органом Служби безпеки України у рамках здійснення завдань, покладених на нього законодавством України, має превентивний (попереджувальний) характер, відповідно, прийняттю такого подання не обов`язково має передувати здійснення особою порушення законодавства та наявність кримінальних проваджень. 
Служба безпеки України, як державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України, наділена компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та направляти за результатами такої оцінки відповідне подання, спрямоване, окрім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їхньому виникненню, а також локалізацію та усунення загроз.
Відтак, судова колегія погоджується із висновком суду попередньої інстанції, що подання Департаменту контррозвідки Служби безпеки України про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію підготовлено в межах компетенції, визначеної Законом України «Про національну безпеку України», Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», та Закону України «Про Службу безпеки України».
Стосовно відсутності у поданні, як і в оскаржуваному рішенню органу міграційної служби, посилань на порушення позивачем статей Кримінального кодексу України.
Необхідно зазначити, що метою контррозвідувальної діяльності є, перш за все, попередження вчинення злочину, тоді як завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння (вже вчинені чи вчинення яких триває), відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України. 
Наявність даних в Єдиному реєстрі досудових розслідувань є наслідком саме оперативно-розшукової діяльності, контррозвідувальні ж заходи здійснюються Службою безпеки України до вчинення протиправних дій, з метою їхнього недопущення.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №826/9102/18.
З урахування зазначеного, у поданні Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 08.06.2023 року №2/3/3-8146нт щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну наведені мотиви та фактичні обставини, з якими пов`язується необхідність скасування такого дозволу, та які узгоджуються із законодавчо визначеними підставами у відповідності до приписів пункту 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».
При цьому, у контексті обставин цієї справи та з урахуванням дії воєнного стану в України, жодним нормативно-правовим актом не передбачено повноважень Державної міграційної служби України щодо здійснення перевірки інформації, наданої уповноваженим органом, адже така інформація з урахуванням військової агресії Російської Федерації проти України сприймається як достовірна.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі №160/11245/22.
Апеляційний суд вказує, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права відповідними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, Департамент контррозвідки Служби безпеки України діяв у межах наданих йому законодавством повноважень.
Більше того, право позивача на особисте життя ставиться у противагу інтересам національної безпеки та економічного добробуту держави, що на думку апеляційного суду, виправдовує можливість застосування до позивача заходів втручання у його права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Надаючи оцінку доводам представника позивача про те, що Департамент контррозвідки Служби безпеки України не є належним суб`єктом звернення із поданням про прийняття рішення щодо скасування дозволу на імміграцію, апеляційний суд зазначає про таке.
У відповідності до приписів пункту 21 Порядку №1983 питання щодо скасування дозволу мають право порушувати, зокрема, ДМС, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Таким чином, судова колегія погоджується із висновком суду попередньої інстанції про те, що Департамент контррозвідки Служби безпеки України є органом, який входить до визначеного у пункту 21 Порядку №1983 переліку, а тому є належним суб`єктом звернення із поданням про прийняття рішення щодо скасування дозволу на імміграцію.
Надаючи оцінку доводам скаржника щодо порушення органом міграційної служби вимог пункту 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983, колегія суддів звертає увагу на таке.
Згідно зі змістом вказаної норми участь особи, відносно якої розглядається питання про скасування дозволу на імміграцію, не є обов`язковою. Натомість, Порядком №1983 установлено, що особа запрошується для надання пояснень у разі необхідності з`ясування обставин, які мають значення для вирішення питання про скасування дозволу на імміграцію.
Апеляційний суд вказує, що порушення встановленої законодавством процедури ухвалення рішення може бути підставою для скасування цього рішення, якщо допущене порушення вплинуло або могло вплинути на його правильність.
В даному випадку, відсутність запрошення позивача для надання пояснень щодо підстав скасування дозволу на імміграцію не спростовує висновків рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 23 червня 2023 року № 311577 та не вплинуло на його правильність.
При цьому, позивач не позбавлений можливості надавати пояснення та докази у даній справі під час її розгляду у судовому порядку. Так, відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Під час судового перегляду оскаржуваного рішення позивач мав можливість надати докази на спростування обставин, зазначених у поданні Департаменту контррозвідки Служби безпеки України. Водночас, ОСОБА_1 таких доказів не надав.
У свою чергу, наявність у територіального органу Державної міграційної служби України інформації спеціально уповноваженого органу державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності, якою обґрунтовується необхідність скасування дозволу на імміграцію, підтверджує відповідність оспорюваного рішення вимогам пункту 3 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" №2491-III та відсутність правових обставин для його скасування.
Зважаючи на установлені у справі обставини колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 23 червня 2023 року № 311577 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 прийнято з дотриманням положень Закону України №2491-III та Порядку №1983.
Враховуючи висновок суду першої та апеляційної інстанції про правомірність рішення відповідача щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, заявлені вимоги про зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання, та направити в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про скасування рішення 23 червня 2023 року №311577 не підлягають задоволенню, оскільки є похідними вимогами.
З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.
У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 року у справі №420/17661/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний колегією суддів 20.11.2023 року.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	А.В. Крусян    Т.М. Танасогло