ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9522/23 Справа № 205/7333/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року про відмову у забезпеченні позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2023 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2  про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Разом з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти заборону на вчинення будь-яких дій, спрямованих відносно нерухомого майна – квартири  АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , у тому числі щодо розпорядження квартирами, а також інші дії, спрямовані на створення позивачеві перешкод у вільному і безпечному доступі та проживанні у зазначених квартирах, а також інші дії, які можуть створити нестерпними умови проживання: перешкоджання вільному входу-виходу, пересуванню, доступу, тощо. Зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до необоротних наслідків та може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1  не вказані обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі невжиття цих заходів забезпечення позову, оскільки позов є нематеріальним, тобто, із зазначеного слідує, що заява немотивована та до неї не додані додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та задовольнити її заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому наявні всі підстави для скасування оскарженої ухвали.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не вказані обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі невжиття цих заходів забезпечення позову, оскільки позов є нематеріальним, тобто, із зазначеного слідує, що заява немотивована та до неї не додані додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві. 
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту та майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову, так як її посилання в заяві та те, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду є лише припущеннями, які жодним доказом не підтверджені.
Доводи апелянта в скарзі про те, що нею надані всі необхідні докази негативних для неї обставин, а саме порушення її прав та ризики нових порушень, які безпосередньо пов`язані з дією презумпції спільної власності подружжя, - є безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали, так як заявницею ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано жодного доказу на підтвердження викладених в її заяві доводів, тоді як судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції були дотримані вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року про відмову у забезпеченні позову- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко