СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року                                           м. Харків                        Справа № 905/363/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І., суддя  Тихий П.В.,
без виклику представників сторін, 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ”, Донецька область, Мар`їнський район, с. Вовчанка, (вх.№2212 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23 (суддя Устимова А.М., ухвалене в м.Харків, дата складення повного тексту – 14.09.2023 ) 
за позовом: Акціонерного товариства “Українська залізниця”, м.Київ в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”, м.Дніпро, 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ”, Донецька область, Мар`їнський район, с. Вовчанка, 
про стягнення штрафу в сумі 198885,00грн., 

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” про стягнення штрафу в сумі 198885,00грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невірне зазначення відповідачем маси відправленого вантажу за накладною №53986683, що підтверджується комерційним актом №450003/268 від 08.10.2022р., наслідком чого є нарахування штрафу за невірно зазначену масу вантажу на підставі статті 118 Статуту залізниць України.
09.05.2023 відповідачем було подано до господарського суду Донецької області заяву про зменшення розміру штрафу, в якій останній просив суд у разі встановлення факту невірного зазначення відповідачем у накладній №53986683 маси вантажу за спірним перевезенням та задоволення позову застосувати положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та зменшити суму штрафу.
Рішенням господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23 задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” про стягнення штрафу в сумі 198885,00грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” на користь Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” 198885,00грн., судовий збір в сумі 2983,28грн.
Рішення місцевого господарського суду з посиланням на Правила оформлення перевізних документів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138), зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N863/5084, ст.ст. 22, 24, 122, 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (надалі - Статут Залізниць), п.п. 27-28 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, мотивовано доведеністю матеріалами справи факту порушення відповідачем вимог Статуту залізниць у вигляді зазначення в накладній неправильної маси вантажу. 
Крім того, місцевим господарським судом було відмовлено в задоволенні заяви ТОВ “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” про зменшення розміру штрафу з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності підстав для його зменшення.
Товариство з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд зупинити виконання рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23; скасувати рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково та зменшити суму штрафу. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим відповідачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для зменшення суми штрафу.
Зокрема, апелянт вважає, що місцевий господарський суд не врахував доводи відповідача про те, що останнім не було завдано збитків позивачу, відсутні належні докази, які б свідчили про заподіяння позивачу збитків та порушення інших його інтересів (відсутній факт пошкодження у зв`язку із цим вагонів чи залізничного покриття), а також відсутність загрози руху залізничного транспорту, затримки доставки вантажу з вини відповідача.
Крім того, позивачем не було доведено ані настання, ані обґрунтованої можливості настання будь-яких негативних наслідків від вчиненого відповідачем порушення, а стягнення штрафу в розмірі 500% від ціни договору за сам лише факт невірного зазначення особою відомостей накладній не може вважатись розумним та справедливим.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” на рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23; зупинено дію рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23; встановлено позивачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” на рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23 ухвалено розпочати з 25.10.2023 без повідомлення учасників справи.
07.11.2023 позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№13657), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ”, рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23 залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення поштового зв`язку, копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 отримано позивачем 01.11.2023.
Клопотання від позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 06.10.2022 за залізничною накладною №53986683 (т.1 а.с.15) ТОВ “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” (надалі - вантажовідправник) зі станції відправлення Курахівська Донецької залізниці було відвантажено на станцію Бурштин Львівської залізниці на адресу ТОВ ДТЕК “Бурштинська ТЕС” (надалі - вантажоодержувач) вугілля кам`яне у залізничному вагоні №53498069 в загальній кількості 70000кг. 
Відповідно до розділів 26 та 28 вказаної накладної маса вантажу визначена вантажовідправником на вагонних вагах (150т), заводський №0934.
Правильність внесених відомостей до вказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника у розділі 55 відповідної накладної шляхом накладення електронного цифрового підпису – прийомоздавальник ОСОБА_1 .
08.10.2022 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми №690 від 08.10.2022, було проведено контрольне зважування вагону №53498069. Фактична маса брутто вагона склала 94300кг, тара вагону з ПДВ 19000кг. Маса вантажу за ПД 70000кг. Фактична маса вантажу нетто 75300кг, що більше документу на 5300кг. Понад вантажопідйомності на 5300кг. Вагон затриманий 08.10.2022 з 15-20 для відвантаження надлишку вантажу.
Після переважування залізничного вагону №53498069 на 150-тонних електронно-тензометричних вагах ст.Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, заводський №032, повірених 27.09.2022 (технічний паспорт (т.1 а.с.17-18), встановлено, що вага брутто 94300 кг, тара 19000 кг, нетто 75300 кг, що більше ваги вказаної в документі, понад вантажопідйомність вагону на 5300 кг. Вагони технічно справні, навантаження вантажу трапецевидне, вище рівня бортів на 20 см, маркування чотирма повздовжніми борознами, поглиблень немає, маркування не порушене, вагоне без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті, течі немає. Завідуючого вантажним двором за штатним розкладом немає. Вагон затримано для відвантаження надлишку вантажу.
Вищевказаний факт надлишку вантажу у залізничному вагоні №53498069 було відображено в комерційному акті №450003/268 від 08.10.2022 підписаному заступником ДС Лобов В.Т., АРВ Кузьміч Т.І., прийомоздавальник Здор Ю.Ю. (т.1 а.с.11).

Посилаючись на вказані вище обставини щодо неправильного зазначення в накладній маси вантажу та на приписи статей 118, 122, 129 Статуту залізниць України, 11.04.2023 Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” про стягнення штрафу в сумі 198885,00грн. (т.1 а.с.1-109).
Рішенням господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у даній справі позовні вимоги задоволено, з підстав викладених вище (т.1 а.с.146-153).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України). 
Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.
У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (стаття 920 Цивільного кодексу України).
Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457 (далі - Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року №861/5082, Правилами видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року №862/5083.
Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту).
Відповідно до статті 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;
За договором залізничного перевезення вантажу, згідно з частиною 1 статті 22 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів (частини 1, 2, 4, 5 статті 23 Статуту залізниць України).
Відповідно до пункту 2.1 Правил відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі пред`явлення вантажу до перевезення навалом, насипом або наливом у графу 20 «Найменування вантажу» вноситься відмітка «навалом», «насипом» або «наливом».
У додатку 3 до цих Правил встановлено, що графа «маса вантажу, визначена відправником» заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом); у графі «спосіб визначення маси» зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/ відправником); у графі «ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)» зазначається: відправником або залізницею; у графі «правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.
Пунктом 2.3 Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної «Правильність внесених відомостей підтверджую» вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.
Відповідно до пункту 5.5 Правил, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.
Правильність внесених до накладної №53986683 відомостей, як це передбачено пунктом 2.3 Правил, в тому числі щодо маси вантажу, своїм підписом підтвердив представник відправника шляхом накладення електронного цифрового підпису – пройомоздавальник ОСОБА_1 у розділі 55 відповідної накладної, а саме: у вагоні №53498069 – 70000кг.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Тобто, зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).
Згідно з пунктом 105 Статуту залізниць України залізниці вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
За пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (стаття 118 Статуту залізниць України).
Пунктом 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.
З наведеними вище приписами кореспондуються положення пункту 129 Статуту залізниць України, якими визначено, що обставини, які можуть бути підставою для застосування матеріальної відповідальності за порушення, допущені під час перевезення вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
За змістом вищенаведених положень, залізничні перевезення оформляються накладною як обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача та супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Законодавцем встановлено матеріальну відповідальність вантажовідправника за пред`явлення до перевезення вантажу з неправильним зазначенням його маси у накладній та її невідповідності фактичній масі вантажу, який надійшов до станції призначення, у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за все перевезення.
Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми №690 від 08.10.2022 (т.1 а.с.13) та згідно зі статтею 24 Статуту залізниць України, при переважуванні на вагонних вагах було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні, про що було складено комерційний акт №450003/268 від 08.10.2022 (т.1 а.с.11).
Так, у розділі Д вказаного акту зазначено, що при зважуванні вагону в присутності заступника ДС Лобова В.Т., АРВ Кузьміч Т.І., прийомоздавальника Здор Ю.Ю., виявилось вага брутто 94300 кг, тара 19000 кг, нетто 75300 кг, що більше ваги вказаної в документі, понад вантажопідйомність вагону на 5300 кг. Вагони технічно справні, навантаження вантажу трапецевидне, вище рівня бортів на 20 см, маркування чотирма повздовжніми борознами, поглиблень немає, маркування не порушене, вагоне без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті, течі немає. Завідуючого вантажним двором за штатним розкладом немає. Вагон затримано для відвантаження надлишку вантажу.

Відповідно до пункту 10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зі змінами, внесеними відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 року №138, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
Отже, пунктом 10 Правил складання актів на виконання статті 29 Статуту залізниць України визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.
Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17, від 18.06.2018 у справі №910/11397/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

Відповідно до частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.
Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.
Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №916/2001/17, від 23.06.2018 у справі №916/1993/17, від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.
Судова колегія зазначає, що комерційний акт №450003/268 від 08.10.2022 складений та підписаний заступником ДС Лобовим В.Т., АРВ Кузьміч Т.І., прийомоздавальником Здор Ю.Ю. 
У розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» комерційного акту зазначено, що посада завідуючим вантажним двором за штатним розкладом відсутня. 
Щодо повноважень осіб, які підписали комерційний акт, колегія суддів зазначає, що Лобов В.Т. є заступником начальника станції, а отже, є підписантом, який має повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів.
У зв`язку із відсутністю на станції Нижньодніпровськ-Вузол по штатному розкладу таких посад, як начальник вантажного району, завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи та задля дотримання пункту 10 Правил складання актів видано наказ № 76 від 07.02.2022 «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів» (т.1 а.с.16).
Згідно з вказаним наказом, відповідальними особами, що мають право підпису комерційних актів, зокрема, агента з розшуку вантажу та багажу ОСОБА_2 , прийомоздавальника вантажу та багажу Здор Ю.Ю. 
Отже, комерційний акт №450003/268 від 08.10.2022 підписано уповноваженими працівниками залізниці в порядку пунктів 10, 12 Правил складання актів та вважається таким, що складений з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Відповідно до частини 1 статті 118 Статуту за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Як було зазначено вище, за накладною №53986683 у вагоні №53498069 маса нетто по накладній - 70000кг, маса нетто при перевірці – 75300кг, що більше ваги вказаної в документі на 5300кг.
У зв`язку із виявленням невідповідності маси вантажу порівняно з перевізним документом залізницею за вказане порушення на підставі статті 122 Статуту залізниць України було нараховано ТОВ “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” штраф в розмірі, передбаченому статті 118 Статуту залізниць України, а саме - п`ятикратної провізної плати, який складає 198885,00грн.
Отже, враховуючи вищевказане, відправник був зобов`язаний зазначити в накладній вірну масу вантажу, який знаходився у даному вагоні, і провізна оплата в даному випадку в накладній визначалася, виходячи із маси всього вантажу, який знаходився у даному вагоні. Проте, відповідач свого обов`язку щодо зазначення у накладній №53986683 вірної маси вантажу не виконав.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 198885,00грн. за накладною №53986683 на підставі комерційного акта №450003/268 від 08.10.2022 є правомірними.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що відповідач надав до суду першої інстанції клопотання про зменшення нарахованого штрафу, на підставі статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України (т.1 а.с.134-135).
В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаної заяви відповідач посилався на те, що заявлена позивачем до стягнення сума штрафу, є завищеною та необґрунтованою, не має компенсаторного характеру, а є додатковим засобом отримання прибутку для позивача.
Крім того, відповідач вказував, що за перевезення вантажу ним було сплачено провізну плату та додаткові збори за всю відстань перевезення вантажу, за повну вагу вказану в перевізному документі, що підтверджується даними графи 34 накладної, а тому позивач, у разі задоволення позовних вимог в повному обсязі, фактично отримає надлишкову плату (переплату) залізничного тарифу, оскільки відповідач здійснив оплату провізної плати та додаткових зборів за надлишкову масу вантажу. 
Окрім викладеного, відповідач вказував, що ТОВ “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” розташоване та функціонує на території Донецької області, де ведуться активні бойові дії, забезпечує роботою велику кількість працівників і робить вклад у функціонування енергетичної системи країни. Крім того, в Україні склалася критична ситуація з запасами вугілля на ТЕС, що може спровокувати загальносистемну аварію у об`єднаній енергосистемі України та введення у дію графіків аварійного припинення енергопостачання споживачів.
Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними і застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
Колегією суддів враховано, що положеннями статей 118, 122 Статуту залізниць України не передбачена можливість зменшення розміру штрафу, однак їх застосування повинно відбуватись з урахуванням інших норм цивільного та господарського законодавства.
Так, Статутом залізниць України, на відміну від Цивільного та Господарського кодексів України, які мають вищу юридичну силу, взагалі не врегульовані питання зменшення розміру штрафів.
Разом з цим, правовідносини між сторонами з перевезення вантажів ґрунтуються на договорі перевезення, правове регулювання відносин за яким здійснюється положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, яким суду надано право зменшення розміру штрафу.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №905/1450/20, від 13.02.2018 у справі №905/725/17, від 05.04.2018 у справі №905/1180/17, від 13.03.2018 у справі №905/1243/17, від 18.10.2019 у справі №№910/1526/19.
В даному випадку колегією суддів враховано, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статті 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від наслідків правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
Згідно частини 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина 3 статті 216 Господарського кодексу України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Однак, за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Судова колегія зазначає, що відповідач звертаючись до суду з відповідним клопотанням про зменшення суми штрафу лише обмежився посиланням на відсутність будь-яких збитків у позивача через зазначення відповідачем невірної маси вантажу.
Разом з тим, як було зазначено вище, згідно залізничної накладної №53986683 встановлено вантажопідйомність вагону №53498069 – 70,0т, а за даними комерційного акту фактично завантажено у вагон було понад його вантажопідйомність, а саме, 75300 кг, що вочевидь потенційно могло спричинити небезпеку під час перевезення.

Крім того, як вірно зазначено господарським судом першої інстанції, безпідставними є посилання відповідача на те, що ним було сплачено провізну плату та додаткові збори за всю відстань перевезення вантажу, за повну вагу, й відповідно залізниця отримала надлишкову плату (переплату) залізничного тарифу, з огляду на те, що відповідачем була зазначена маса вантажу менша тієї, що фактично перевозилась, тому й провізну плату він сплатив за меншу вагу, а не більшу, як зазначено у клопотанні. Грошові кошти за перевезення надлишку вантажу 5300кг ним не сплачувались.
Нарахований позивачем штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати встановлений Статутом залізниць України, який затверджено відповідною постановою Кабінету Міністрів України, у зв`язку із чим у суду відсутні підстави вважати його надмірно великим у порівняні з допущеним відповідачем правопорушенням, його розмір встановлений законодавчо.

Товариство з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване за адресою: 85621, Донецька область, Мар?їнський район, с. Вовчанка, вул. Нагорна, буд. 1-а. Основним видом діяльності підприємства є добування кам`яного вугілля.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався. Востаннє Указом Президента України N 451/2023 від 26.07.2023 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України N 3275-IX від 27.07.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 строком на 90 діб.
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений Наказом № 309 від 22.12.2022 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, до територій України, де ведуться активні бойові дії, з 24.02.2022 відноситься вся територія Мар`їнської міської територіальної громади.
Отже, обставини щодо військової агресії є загальновідомими в силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, однак це не звільняє відповідача від обов`язку доводити обставини на які він посилається, як на підставу для зменшення розміру штрафу, належними доказами.
Як зазначено місцевим господарським судом, зі змісту заяви про зменшення розміру штрафу вбачається, що ТОВ “ДТЕК Курахівська ЦЗФ”, незважаючи на ведення активних бойових дій в регіоні, все ж веде господарську діяльність з видобутку вугілля, метою якої є отримання прибутку.
Судова колегія враховує, що доказів на підтвердження того, яким є фінансовий стан підприємства станом на момент подання відповідної заяви, яким чином змінились фінансові показники діяльності підприємства та обсяг видобутку вугілля внаслідок введення у країні воєнного стану, чи знаходиться воно в простої, чи виплачується заробітна плата працівникам підприємства, чи мало місце пошкодження будівель та виробничих об`єктів підприємства внаслідок ворожих обстрілів, якою є ступень вказаного пошкодження, як вона впливає на діяльність підприємства, до заяви не додано. 
Окрім викладеного, судова колегія зазначає, що відповідач заявляючи про необхідність зменшення штрафу, не визначив конкретний розмір, на який він просить суд його зменшити, у зв`язку із чим, суд позбавлений можливості самостійно визначити, чи є сума штрафу на даний час несправедливо непомірним тягарем для підприємства та яка сума була б адекватною. 

В контексті спірних правовідносин судова колегія також враховує, що тяжка економічна ситуація в Україні має загальнодержавний характер та впливає на показники господарської діяльності також і позивача. 
Зокрема, АТ «Укрзалізниця» має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, оскільки включена до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83, та на неї згідно Порядку організації діяльності залізничного транспорту під час здійснення військових залізничних перевезень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 № 891, покладено обов`язок щодо утримання у справному стані рухомого складу для забезпечення діяльності Збройних Сил України, що передбачає матеріально-технічне забезпечення і не може не залежати від фінансового становища підприємства. 
Загальновідомими та такими, що не потребують доведення є факти ракетних обстрілів залізничної інфраструктури, значне скорочення комерційних перевезень, що є основним джерелом прибутків залізниці, безкоштовне перевезення населення під час евакуації з небезпечних районів тощо.
Таким чином, приймаючи до уваги недоведеність належними та допустимими доказами наявності підстав для зменшення штрафу колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви ТОВ “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” про зменшення розміру штрафу та відповідно задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 198885,00грн. в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23, слід залишити без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК Курахівська ЦЗФ” залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 14.09.2023 у справі №905/363/23 залишити без змін.
Повний текст постанови складено   25.12.2023 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко  

Суддя                                                                                           П.В. Тихий