КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 756/40/22
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/10952/2023                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
4 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                   судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                  Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
                                  при секретарі                      Степанюк І.П.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 4» - адвоката Чорного Сергія Сергійовича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 3 травня 2023 року (суддя Яценко Н.О.) про закриття провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
встановив:
у грудні 2021 року ОСББ «Оазис 4» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 8 559,40грн та судових витрат.
            Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що на утриманні та обслуговуванні ОСББ «Оазис 4» перебуває багатоквартирний будинок, розташований на АДРЕСА_1 . Станом на 30 листопада 2021 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість по сплаті щомісячного внеску для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку та прибудинкової території в розмірі 7 431грн та заборгованість по організації охорони та безпеки будинку та прибудинкової території в розмірі 1 128,40грн. 
У лютому 2023 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження по справі, посилаючись на те, що ним 4 січня 2022 року, тобто до відкриття провадження у даній справі,  повністю погашена наявна перед позивачем заборгованість.
У березні 2023 року представник позивача - адвокат Чорний С.С. звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідача сплачений позивачем судовий збір у сумі 2 270грн, витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 5 000грн за підготовку та подання позову, а також витрати, пов`язані з правничою допомогою за представництво інтересів позивача у суді 6 000грн.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 3 травня 2023 року провадження у справі закрито, у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правову допомогу відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСББ «Оазис 4» - адвокат Чорний С.С. просить ухвалу суду скасувати, винести нову ухвалу, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Оазис 4» сплачений судовий збір в розмірі 2 270грн, витрати на правничу допомогу за підготовку та подання позовної заяви в розмірі 5 000грн, та за представництво інтересів позивача в суді в розмірі 6 000грн, посилаючись на 
                                                                     
безпідставність та необґрунтованість ухвали суду, та порушення судом норм процесуального права.
Представник позивача зазначає, що звернувся до суду з даним позовом 30 грудня 2021 року, а відповідач здійснив оплату заборгованості 4 січня 2022 року, тобто після пред`явлення позову, тому на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України має відшкодувати позивачу судові витрати.  
Представник позивача вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про досудове врегулювання спору та відсутність предмету спору, оскільки позивач звернувся до суду 30 грудня 2021 року, тому не знав і не міг знати, коли відповідач здійснить  оплату заборгованості.
Представник позивача посилається на те, що у порядку ст. 137 ЦПК України надав суду всі докази у підтвердження понесених позивачем витрат, як по сплаті судового збору, так і на правову допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою закрити, посилаючись на те, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу є неспівмірними ціні позову.
Відповідач стверджує, що позовна заява є аналогічною іншим позовним заявам, що направляються до суду ОСББ і виготовлена трафаретним способом, в ній головний бухгалтер ОСББ лише змінює прізвище відповідача, вид заборгованості та суму боргу. При цьому робота адвоката Чорного С.С. по розробці зразка позовної заяви вже була ним оплачена у вигляді щомісячних внесків до ОСББ.
Також відповідач зазначає, що із трьох призначених судових засідань відбулось лише одне, в якому представник позивача не зміг надати чітких пояснень з приводу існування предмету спору та повідомити суду чи сплатив він заборгованість.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника ОСББ «Оазис 4» - адвоката Чорного С.С., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 (у режимі відеоконфереції), який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 31 грудня 2021 року ОСББ «Оазис 4» направило до Оболонського районного суду міста Києва позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 8559,40грн, судовий збір у сумі 2 270грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000грн, яка зареєстрована судом  5 січня 2022 року.
Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 21 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі (с.с.44-45).
17 лютого 2023 року відповідач направив на електронну адресу Оболонського районного суду міста Києва клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на погашення заборгованості 4 січня 2022 року, у зв`язку із чим предмет спору відсутній (с.с.62).
6 березня 2023 року представник позивача - адвокат Чорний С.С. звернувся до суду із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у сумі 2 270грн, витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 5 000грн за підготовку та подання позову, а також витрати, пов`язані з правничою допомогою за представництво інтересів позивача у суді в розмірі 6 000грн (с.с.77-78).
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що на момент відкриття провадження у справі відповідач заборгованість погасив, а відтак предмет спору відсутній.
Ухвала суду в частині закриття провадження у справі не оскаржується, що підтвердив представник позивача під час апеляційного розгляду, тому відповідно до 
                                                                        
частини 1 статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.
Відмовляючи у відшкодуванні судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами велося досудове врегулювання спору, про що свідчить акт звіряння взаємних розрахунків від 30 листопада 2021 року, відповідач сплатив борг до відкриття провадження у справі, тому позивач не був позбавлений можливості відкликати позовну заяву.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на нормах процесуального права.
Підстави закриття провадження у справі визначені у частині 1 статті 255 ЦПК України.
Частина 2 статті 255 ЦПК України визначає, що про закриття провадження суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
З матеріалів даної справи вбачається, що  позов направлений до суду 31 грудня 2021 року, відповідач сплатив заборгованість 4 січня 2022 року, тобто після пред`явлення позову, а відтак позивач має право на відшкодування понесених судових витрат.
Згідно з положеннями частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Враховуючи, що відповідачем сплачена заборгованість, розмір якої був заявлений у позовній заяві, він повинен відшкодувати позивачу сплачений судовий збір у сумі 2 270грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі 
                                                                          
справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, витрати на професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Саме такою є правова позиція, зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
На підтвердження понесених витрат, представником позивача - адвокатом Чорним С.С. суду першої інстанції надано:
-  копію договору про надання правової допомоги, укладеного 18 жовтня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Сергія Чорного «Голдберг» та ОСББ «Оазис 4», згідно якого адвокатське об`єднання зобов`язалося надавати правову допомогу для захисту у разі порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод та законних інтересів клієнта (с.с.80-83);
-  копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 18 жовтня 2021 року, в якій сторони визначили вартість послуг, зокрема, що підготовка позовної заяви складає 5 000грн (с.с.34);
-  копію акту здачі-приймання за грудень 2021 року адвокатських послуг, згідно якого підготовка позовної заяви щодо стягнення заборгованості з власника квартири АДРЕСА_2 ( ОСОБА_1 ) становить 5 000грн (с.с.36-37);
                                                                      
-  копії актів здачі-приймання адвокатських послуг за жовтень 2022 року та листопад 2022 року, згідно яких за забезпечення участі у судовому засіданні за позовом ОСББ до ОСОБА_1 27 жовтня 2022 року - 2 000грн, 25 листопада 2022 року - 2 000грн (с.с.85-86);
-  виписку по банківському рахунку Адвокатського об`єднання «Сергія Чорного «Голдберг» (с.с.87);
-  копію акту здачі-приймання адвокатських послуг за лютий 2023 року, згідно якого вартість участі у судовому засіданні 28 лютого 2023 року становить 2 000грн (с.с.103-104).
Отже, у підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача були надані належні докази.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
 Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
                                                                       
Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
6 березня 2023 року відповідач подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у якій просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 000грн, посилаючись на те, що адвокатом не надано детального опису виконаних робіт, а також на неспівмірність розміру витрат на правову допомогу до предмету позову (с.с.73). 
Керуючись критеріями, визначеними у пунктах 1 та 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, та з урахуванням ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
У даній справі позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8 559,40грн.
З огляду на вказане, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, обсяг наданих позивачу послуг, а саме розробку шаблону позовної заяви, клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодування 2 000грн витрат на професійну правничу допомогу за підготовку та подання позовної заяви до суду, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій.
З приводу відшкодування позивачу витрат на правову допомогу у розмірі 6 000грн за участь представників позивача у судових засіданнях, колегія суддів зазначає про 
                                                                         
наступне.
Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Отже виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, крім випадків, передбачених у статтях 58, 60 ЦПК України, а також захист від кримінального обвинувачення.
Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи в суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).
Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку, визначеному частиною четвертою статті 137, частиною сьомою статті 139 та частиною третьою статті 141 ЦПК України.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 та постановах Верховного Суду від 18 липня 2022 року у справі № 234/11448/21 і від 21 грудня 2022 року у справі № 202/2864/21.
Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача під час розгляду справи судом першої інстанції здійснювали представники Балановський О.О. та Лук`янчук О.І. , які діяли на підставі довіреностей, виданих головою ОССБ «Оазис-4» Ю. Аксьоновим, однак будь-яких доказів, що вказані особи мають статус адвокатів до суду не надано.
Під час апеляційного розгляду представник позивача - адвокат Чорний С.С. підтвердив, що вказані особи не мають свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльність, тобто не є адвокатами, а відтак правові підстави для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат, понесених на представництво вказаними особами інтересів позивача у судових засіданнях, відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про відшкодування позивачу понесених судових витрат, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, допустив порушення норм процесуального права, тому ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог у цій частині.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 4» - адвоката Чорного Сергія Сергійовича задовольнити частково.
            Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 3 травня 2023 року  в частині 
                                                                         
відмови у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення.
            Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оазис-4» 2 270грн сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу у сумі 2 000грн, а всього 4 270грн.
            В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                      Г.М. Кирилюк

                                                                                Т.І. Ящук