ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року	Львів	Справа № 347/2045/23 пров. № А/857/18948/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Іщук Л.  П.,
суддів – Обрізка І. М., Шинкар Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2023 року (головуючий суддя Кіцула Ю.С., м. Косів) у справі № 347/2045/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7427009 від 30.07.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1  ст. 122 КУпАП.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в оскаржуваній постанові не зазначено прізвище, ім`я, по батькові та звання працівника поліції, який виніс постанову. Зазначає, що поліцейським в порушення вимог ст. 285 КУпАП не було оголошено тексту постанови. Вказує, що йому безпідставно було відмовлено у перенесенні розгляду справи з метою скористатися правом на правову допомогу. Звертає увагу, що швидкість вимірювалася пристроєм TRUCAM в ручному режимі, що могло суттєво вплинути на похибку приладу обліку. Зазначає, що фотофіксація порушення не містить інформації щодо розташування дорожнього знаку 5.45  ПДР  (межі населеного пункту) та 5.70  ПДР  (інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку та відеотехніку фіксації повинна бути розміщена на видному місці). Вважає, що лист Департаменту поліції від 04.10.2018 року № 11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації порушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото і відео-техніки для фіксації виявлених порушень  ПДР  України, а тому не може бути підставою для застосування приладу фіксації швидкості автотранспорту у спосіб, який суперечить вимогам  ст.40 ЗУ «Про національну поліцію», яка передбачає порядок застосування приладу обліку швидкісного режиму.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Враховуючи вимоги статті 286 та статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 30.07.2023 поліцейським 1 батальйону, 1 роти інспектором УПП в Івано-Франківській області, інспектором Доловац Я.Я. винесено постанову серії ЕАС №7427009, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1  ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 30.07.2023 року о 14:25:46 в с. Глибока, дорога Н-10 135 км. водій, керуючи транспортним засобом, перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більше, ніж на 27 км/год, а саме рухався зі швидкістю 77 км/год., чим порушив  п.12.4 ПДР.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова інспектора поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1  ст. 122 КУпАП  є правомірною та винесеною відповідно до чинного законодавства, а позивачем на підтвердження доводів позову не надано суду жодних доказів. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками і вважає за необхідне зазначити наступне.
За приписами частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі  - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  статті 7 КУпАП України  ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Як передбачено статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення,  орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Як встановлено  пунктом 12.4.  ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП  перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з матеріалів справи, вчинення позивачем адміністративного правопорушення (перевищення максимально допустимої швидкості руху у населеному пункті) встановлено технічним приладом TruCam LTI 20/20   (серійний номер ТС008397).
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26893 від 26.12.2022 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20   (серійний номер ТС008397) має діапазон вимірювань швидкості - від 2 км/год. до 320 км/год.; максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: + - 2 км/год. - в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; +- 1% - в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.
Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Саме за допомогою вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 із серійним номером № ТС008397 була виміряна швидкість руху транспортного засобу позивача, про що зазначено в оскаржуваній постанові.
Згідно сертифікату відповідності № UA.TR.001241-18 Rev.0 від 26.12.2012, який виданий державним підприємством Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ», лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 є чинним до 26.12.2028.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що швидкість вимірювалася пристроєм TruCam в ручному режимі, що могло суттєво вплинути на похибку приладу обліку, то колегія суддів вважає такі необгрунтованими, оскільки, як вже було зазначено, із свідоцтва про повірку приладу вимірювання швидкості TruCam вбачається, що максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах +-2 км/год.
Стосовно тверджень апелянта про правильність використання приладу вимірювання швидкості TruCam, то колегія суддів зазначає, що згідно посібника користувача TruCAM ІІ LTI 20/20, вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM ІІ призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах.
Вимірювач відноситься до мобільних приладів контролю за дотриманням  правил дорожнього руху. Вимірювач використовується під час контролю швидкості транспортних засобів підрозділами Національної поліції та уповноваженими організаціями.
У ручному режимі оператор сам обирає транспортний засіб, швидкість руху якого буде виміряна. При цьому можливий режим фотовідеофіксації. У автоматичному режимі при перевищенні встановленого обмеження швидкості руху транспортних засобів здійснюється фотовідеофіксація події, що має ознаки порушення  ПДР.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що лазерний вимірювач TruCAM ІІ LTI 20/20 відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів. Окрім основного («ручного режиму роботи») даний лазерний вимірювач швидкості також може бути застосований з метою автоматичного режиму фіксації правопорушення.
Доводи апелянта про те, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як зазначено вище, прилад TruCam L не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а відповідний дорожній знак інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями  ПДР  за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів фіксації саме щодо змонтованої техніки. При зупинці патрульного автомобіля наявність попереджувального знаку не є необхідною, адже фото-, відеофіксація здійснюється не постійно, а лише в момент наявності на дільниці дороги екіпажу патрульної поліції.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що йому не було оголошено зміст постанови, оскільки з відео з бодікамери поліцейського, зокрема, на 11 хв. 13 с., вбачається оголошення поліцейським змісту постанови позивачу.
Про здійснення відеофіксування правопорушення зазначено в оскаржуваній постанові, а тому такі докази апеляційним судом визнаються належними, допустимими та достовірними.
Щодо доводів апелянта про те, що його було позбавлено права на правову допомогу, то колегія суддів зазначає, що зі змісту відеозапису вбачається, що позивачу було роз`яснено його права, в тому числі і на захист, йому було надано час для прибуття адвоката.
Отже, такі доводи є безпідставними, оскільки працівник поліції неодноразово надавала час, щоб позивач скористався правом на захист, чи як мінімум зателефонував адвокату, однак, як зазначає позивач, йому це не вдалося зробити.
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх, належних та допустимих доказів, які вказують на вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1  статті 122 КУпАП.
Жодних доказів на спростування вказаних вище обставин позивач не надав ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова серії ЕАС №7427009 від 30.07.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1  ст. 122 КУпАП винесена правомірно.
При обґрунтуванні цієї постанови апеляційним судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 272, 286, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2023 року у справі № 347/2045/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар