УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2023 року
м. Київ
Справа № 161/9053/23
Провадження № 51 - 6465 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023030580001285, щодо 
ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року за ст. 185 ч. 4, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення воліна строк 5 років 2 місяці,
за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 рокуОСОБА_4 засуджено за ст. 186 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання за цим вироком частини невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.
Вироком суду  ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
04 травня 2023 року близько 14 год 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , повторно, в умовах воєнного стану, умисно, з корисливих мотивів, шляхом ривка, відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_5 належну йому сумку-месенджер марки «Traum», в якій знаходились мобільний телефон марки «Samsung» моделі «А10S», мобільний телефон марки «Nokia» моделі «RM-1011», ключі, паспорт громадянина України, трудова книжка, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну суму 2 749,67 грн.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 01 серпня 2023 рокуапеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року щодо нього - без зміни.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, просить змінити вирок та ухвалу щодо нього і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України. В обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не врахував як пом`якшуючі обставини його стан здоров`я та наявність матері похилого віку. Також зазначає, що апеляційний суд під час апеляційного розгляду не надав оцінку доводам його апеляційної скарги та безпідставно не врахував всіх пом`якшуючих обставин.
Мотиви Суду
Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2  КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Висновок суду щодо доведеності винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ст. 186 ч. 4 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні  ОСОБА_4 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має постійне місце проживання, частково відшкодував збитки шляхом повернення працівниками поліції викраденого ним мобільного телефону, потерпілий щодо покарання покладався на розсуд суду.
Разом з тим, місцевий суд також врахував, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі відбував покарання в місцях позбавлення волі, останній раз засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року за ст. 185 ч. 4, ст. 71 ч.1 КК України, протягом короткого проміжку після його засудження вчинив новий умисний корисливий злочин, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та вперте небажання стати на шлях виправлення.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення  ОСОБА_4 покарання в мінімальному розмірі, що визначений санкцією ст. 186 ч. 4 КК України, із застосуванням положень ст.71 КК України,і таке своє рішення належним чином мотивував.
Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України суд не встановив.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги обвинуваченого  ОСОБА_4 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене  ОСОБА_4 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України. 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Отже, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає. 
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог                                 ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України. 
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
  ОСОБА_1 	  ОСОБА_6 	  ОСОБА_3