ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 року          м.Дніпро         Справа №  908/2686/22
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач)
суддів: Паруснікова Ю.Б.,Іванова О.Г. 
секретар судового засідання:          Зелецький Р.Р. 
представники сторін:
від позивача: Борисенков Віталій Сергійович, представник ТОВ“ТД Металург Запоріжжя”;
представник відповідача у судове засідання не з`явився
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Запорізький електровозоремонтний завод” на рішення господарського суду Запорізької  області від 06.02.2023 року (повний текст судового рішення складено 13.03.2023 року)  у справі №908/2686/22 (суддя Т.А. Азізбекян)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТД Металург Запоріжжя” (вул. Незалежної України, буд. 45Б, м. Запоріжжя, 69001, ідентифікаційний код 42985004)
до відповідача: Приватного акціонерного товариства “Запорізький електровозоремонтний завод” (вул. Залізнична, буд. 2, м. Запоріжжя, 69095, ідентифікаційний код 01056273),
про стягнення 204 385,55 грн,- 

ВСТАНОВИВ:

          Товариство з обмеженою відповідальністю “ТД Металург Запоріжжя” звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства “Запорізький електровозоремонтний завод” про стягнення заборгованості за договором поставки № 220608-1 від 08.06.2022 року в розмірі 181 276,80 грн., інфляційних втрат в розмірі11 420,44 грн., 3% річних в розмірі 2 264,72 грн. та пені 9 423,49 грн.
          Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.02.2023 року позов  задоволено частково.
          Стягнуто з відповідача на користь позивача 181 276,80 грн. основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 11 420,44 грн., 2 264,72 грн. 3% річних, 4 711,75 грн. пені та 3 065,78 грн. судового збору.
          В іншій частині позову відмовлено.
          Рішення місцевого господарського суду мотивовано доведеністю факту порушення відповідачем умов договору поставки №220608-1 від 08.06.2022 року в частині оплати отриманого від позивача товару, правом позивача стягнути пеню відповідно до умов договору, а також інфляційні та 3% річних згідно ст.625 Цивільного кодексу України.
          Проаналізувавши обставини справи та клопотання відповідача про зменшення пені, суд дійшов до висновку, що відповідачем не доведено належним чином наявність виняткових обставин, за яких слід визнати поважними причини прострочення виконання ним умов договору.
          Зменшуючи розмір пені на 50% суд виходив з того, що відповідач знаходиться у районі ведення бойових дій, є підприємством, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави.
          Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство “Запорізький електровозоремонтний завод” звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити. 
          В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на те, що в порушення п.4.2 договору позивачем не надано доказів направлення та отримання відповідачем оригіналів рахунків на оплату товару. У зв`язку з неотриманням відповідачем рахунку на оплату товару скаржник вважає, що строк оплати товару за договором для відповідача не настав. 
          Також скаржник зазначав про те, що позивач поставив відповідачу товар, найменування якого не відповідає найменуванню товару у специфікації до договору.
          За таких обставин, на думку відповідача, не підлягають задоволенню і похідні вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат. 
          У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін.
          Позивач зазначає, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.614 Цивільного кодексу України, а тому вказана обставина не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. 
          У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення господарського суду.
          Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 року для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Верхогляд Т.А., суддів Паруснікова Ю.Б., Мороза В.Ф.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.05.2023  року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства “Запорізький електровозоремонтний завод” на рішення господарського суду Запорізької області від  06.02.2023 року; розгляд справи призначено на 07.08.2023 року.
          Розпорядженням керівника апарату суду від 07.08.2023 року  у зв`язку з відпусткою судді Мороза В.Ф., було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.
          Відповідно до  протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2023 року для розгляду справи №908/2686/22  призначено колегію суддів у складі: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач),  суддів: Березкіної О.В., Паруснікова Ю.Б.
          Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із звільненням з посади судді Березкіної О.В. для розгляду справи № 908/2686/22 визначено колегію у складі головуючого судді Верхогляд Т.А. (доповідач),  суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.
          В судове засідання з`явився  представник позивача. Представник скаржника не скористався правом участі в судовому засіданні, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи зазначене, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась Центральним апеляційним судом обов`язковою, колегія суддів вважає можливим провести апеляційний перегляд справи за відсутності представника апелянта.
          Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,  заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
          Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “ТД Металург Запоріжжя” (постачальник) та Приватним акціонерним товариством “Запорізький електровозоремонтний завод” (замовник) укладено договір поставки №220608-1, згідно умов якого постачальник зобов`язався у 2022 році поставити (передати у власність) замовнику товари, зазначені в специфікації(ях) – додатку(ах) до цього договору, а замовник – прийняти і оплатити такі товари на умовах цього договору ( п. 1.1 договору).
          Пунктом 1.2 договору встановлено, що найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість товарів: відповідно до специфікації(ій) – додатку(ів) до цього договору. Виробник товарів: відповідно до специфікації(ій) – додатку(ів) до цього договору.
          Відповідно до п. 3.1 договору ціна (сума, загальна вартість) цього договору становить 197784,00 грн, у тому числі ПДВ 20%: 32964,00 грн. Ціна за одиницю товару зазначається у специфікації(ях) – додатку(ах) до цього договору.
          Пунктом 4.2 договору встановлено, що замовник здійснює оплату поставленого товару (поставленої партії товару) протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та отриманого замовником оригіналу рахунку на оплату товарів. При цьому (за виключенням випадку здійснення попередньої оплати), замовник здійснює оплату поставленого товару тільки після реєстрації постачальником відповідної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі – ЄРПН), а у разі, якщо після постачання товару здійснюється будь-яке збільшення суми компенсації його вартості, замовник здійснює оплату поставленого товару тільки після реєстрації постачальником відповідного розрахунку коригування до податкової накладної в ЄРПН. У разі, якщо до закінчення строку оплати поставленого товару, який зазначений у першому реченні п. 4.2 цього договору, постачальник не здійснив реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування до неї в ЄРПН, строк оплати поставленого товару за цим договором продовжується до дати реєстрації постачальником податкової накладної та/або розрахунку коригування до неї в ЄРПН.
          Строк поставки товарів: товар повинен бути поставлений не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дня отримання постачальником письмової заявки замовника на поставку товару. У день отримання постачальником письмової заявки на постачання товару від замовника, постачальник зобов`язаний повідомити замовнику про отримання заявки на постачання товару та готовність її виконати (п.5.1 договору). 
          Пунктом 5.5 договору встановлено, що право власності на товар, зазначений у специфікації(ях) – додатку(ах) до цього договору, переходить до замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом.
          Встановлено, що сторонами підписано специфікацію № 1 (додаток №1 до договору), в якій погоджено поставку товару (металопродукції) на загальну суму 197 784,00 грн. 
          На виконання умов договору позивачем на адресу відповідача поставлено партію товару на загальну суму 181 276,80 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №28 від 08.06.2022 року.
          Факт поставки товару також підтверджується копією товарно-транспортної накладної №Р28 від 08.06.2022 року на відвантаження товару на суму 181 276,80 грн., копією довіреності №508 від 08.06.2022 року, виданої на ім`я старшого комірника Дмитренко В.М. на отримання замовником товарів (ТМЦ) від постачальника ТОВ “ТД Металург Запоріжжя”.
          Вищезазначені видаткова та товарно-транспортна накладні підписані сторонами. З боку покупця накладні підписані старшим комірником ПрАТ “Запорізький електровозоремонтний завод” Дмитренко В.М.
          Також матеріали справи містять докази складання позивачем податкової накладної №3 від 08.06.2022 року на загальну суму 181 276,80 грн. та її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідною квитанцією. 
          Відповідач факт отримання товару та його неоплату не заперечує. 
          На думку колегії суддів суд першої інстанції вірно визначив правову природу зобов`язання відповідача та вірно визначив належні до стягнення суми заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних.
          Враховуючи, що відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає на безпідставність посилання скаржника на те, що  отримання ним рахунку на оплату товару є необхідною та обов`язковою умовою для виконання ним зобов`язання з оплати товару.
          Так, відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).
          Згідно ч. 1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).
          Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України). 
          За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
          Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
          Спірні правовідносини між сторонами виникли за договором поставки №220608-1 від 08.06.2022 року.
          Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
          Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
          Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
          Положеннями ст.664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
          Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
          Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
          Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України).
          Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). 
          Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
          Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
          Як зазначено вище, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 181 276,80 грн., що визнається відповідачем. 
           27.06.2022 року позивачем зареєстровано в ЄРПН податкову накладну № 3 від 08.06.2022 року на поставку товару на загальну суму 181 276,80 грн., факт реєстрації підтверджується  відповідною квитанцією про реєстрацію податкової накладної.
          Враховуючи умови п. 4.2 договору, строк оплати за товар, поставлений за видатковою накладною № 28 від 08.06.2022  року – до 20.07.2022  року (включно). На час звернення позивача до суду з позовом цей строк є таким, що настав.
          Встановивши відсутність доказів своєчасної оплати відповідачем заборгованості у сумі 181 276,80 грн., місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у наведеній частині. 
          Основними доводами апеляційної скарги відповідача є те, що суд першої інстанції начеб-то не врахував ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, а саме про те, що:
- позивач не надав суду докази направлення відповідачу оригіналів рахунків на оплату товару;
     - поставлений позивачем відповідачу товар не підлягає оплаті, оскільки найменування товару у видаткових накладних не відповідає найменуванню товару у специфікації до договору.
          Як встановлено колегією суддів, відповідач визнає обставини, викладенні позивачем в позовній заяві.
          Умовами пункту 4.3. договору передбачено, що до рахунку на оплату товарів додається: видаткова накладна, товаро-транспортна накладна (інші документи щодо транспортування товару).
          Колегія суддів наголошує, що відповідач не заперечує обставин наявності у нього як видаткової накладної, так і товаро-транспортної накладної, які підписані уповноваженим представником відповідача та скріплені відповідними печатками відповідача і які в силу умов пункту 4.3. договору є додатками до рахунку на оплату товару. Отже, відповідачем був отриманий рахунок на оплату поставленого йому товару.
          Згідно правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема в постанові 29.04.2020 року у справі №915/641/19, який з посиланням на сталу практику Верховного Суду зазначив, що своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 614 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.
          Саме на це і звернув увагу суд першої інстанції, відхиляючи доводи відповідача.
          Також необхідно зауважити, що згідно з ч.2 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
          Відповідно до ч.1 ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.
          Частиною 1 ст. 688 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.
          Встановлено і скаржником не спростовано, що в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з вимогами щодо відсутності та/або не отримання ним рахунків на оплату отриманого товару.   
          Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          Відповідач у апеляційній скарзі не наводить докази того, що рахунок у нього відсутній і він звертався до позивача з відповідною вимогою про його надання. Дана обставина досліджена судом першої інстанції належним чином, висновки суду щодо цього скаржником не спростовано.
          Щодо доводів апелянта про те, що позивач начеб-то поставив відповідачу товар, найменування, якого не відповідає найменуванню товару у специфікації до договору, необхідно зазначити наступне:
          Поставка товару позивачем відбувалась у відповідності до умов договору та на підставі заявки відповідача, що підтверджується, зокрема, діями останнього, який відповідні партії товару, отримані від позивача, прийняв, не повернув, жодних претензій щодо його кількості та якості не висловив, доказів зворотного відповідач суду першої інстанції не надав. 
          Відповідно до вимог ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Згідно ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          У відповідності до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
          Зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України  вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
          На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, зобов`язання за яким відповідачем не виконані, отже, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.
          Оскільки вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними від основного зобов`язання, доводи скаржника зводяться до того, що іх задоволення судом безпідставне, оскільки не настав строк оплати за договором, інші доводи щодо необгрунтованості вказаних сум апелянт не наводить, то колегія суддів, дійшовши висновку про недоведеність апеляційної скарги щодо основного зобов`язання, відхиляє і інші доводи скаржника.
          З урахуванням вищевикладеного  колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати за її розгляд покладаються на скаржника відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284  Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Запорізький електровозоремонтний завод”  залишити без задоволення.
          Рішення господарського суду Запорізької області від  06.02.2023 року  у справі №908/2686/22 залишити без змін.
          Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
          Постанова набирає законної сили з дня прийняття. Право на касаційне оскарження, строк на касаційне оскарження, порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

          Повний текст постанови складено 16.10.2023 року.

          Головуючий суддя                                                            Т.А.Верхогляд

          Суддя                                                                                О.Г. Іванов

          Суддя                                                                                Ю.Б. Парусніков