Номер провадження: 22-ц/813/3493/23 
Справа № 496/3214/21
Головуючий у першій інстанції Горяєва І.М.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації заподіяної шкоди майну та моральної шкоди внаслідок вчинення ДТП,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Представник позивача звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію заподіяної матеріальної шкоди та моральної шкоди внаслідок вчинення ДТП, а також судовий збір.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 лютого 2021 року ОСОБА_2 о 08.00 год., керуючи автомобілем "RENAULT", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по Овідіопольській дорозі 3 км Овідіопольського району Одеської області, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем "КІА", н.з. НОМЕР_2 , який зіткнувся з автомобілем "MAZDA", н.з. НОМЕР_3 . Згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 березня 2021 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, наклавши стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до Звіту № 18/21 про оцінку вартості матеріального збитку від 22 квітня 2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 100225,45 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, як і матеріальний збиток становить 52051,48 грн. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «АРКС» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР202090633 від 05 грудня 2020 року. 27 квітня 2021 року ПрАТ «СК «АРКС» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 44318,19 грн, яка розрахована як різниця матеріального збитку за розрахунками страховика з вирахуванням суми франшизи на підставі заяви про страхове відшкодування від 26 квітня 2021 року. Однак, позивачем на відновлювальний ремонт автомобілю "КІА", н.з. НОМЕР_2 було витрачено суму у розмірі 93303,84 грн, що підтверджується актом виконаних робіт №КД- 00002152 від 24 квітня 2021 року з деталізацією робіт по відновленню та використаних запчастин та квитанціями про оплату даного ремонту. 
ПрАТ «СК «АРКС» повідомило позивача, що після того, як буде надано акт виконаних робіт та фіскальний чек, що підтвердить факт оплати ремонту пошкодженого транспортного засобу, розмір страхового відшкодування буде переглянуто у межах матеріального збитку, розрахованого експертом і який не перевищить розмір прямого збитку. 22 червня 2021 року позивачем було надано ПрАТ «СК «АРКС» акт виконаних робіт з відповідними квитанціями про оплату та заяву про страхове відшкодування від 22 червня 2021 року, і страховиком було переглянуто розмір страхового відшкодування та з урахуванням раніше розрахованого та сплаченого збитку, сума виплаченого страхового відшкодування становить 1421,97 грн, яка була перерахована ПрАТ «СК «АРКС» на рахунок позивача 24 червня 2021 року. 23 березня 2021 року відповідачем було відшкодовано позивачу вартість франшизи в сумі 2600,00 грн. 
Таким чином загальна сума страхового відшкодування розрахована та сплачена ПрАТ «СК «АРКС» становить 45740,16 грн. 
Також, позивач зазначав, що був позбавлений можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом, а оскільки характер діяльності пов`язаний з постійним переміщенням з м. Чорноморськ до м. Одеси, в скаржника змінився його усталений спосіб і ритм життя. Більш того, позивач був змушений тривалий час ремонтувати машину, віднайти чи малі грошові кошти на ремонт. Все це призвело до того, що позивач тривалий час відчував душевні страждання та переживання, у зв`язку з чим позивачу з боку відповідача було заподіяно моральну шкоду. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 6000,00 грн. та судовий збір у розмірі 681 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації заподіяння матеріальної шкоди у розмірі 44 936,68 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги, в іншій частині залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що скаржник вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував докази, наявні в матеріалах справи, не приділив належну увагу доказам наданим позивачем, що в результаті призвело до винесення незаконного рішення в частині стягнення компенсації заподіяної матеріальної шкоди майну позивача. Скаржник також вважає, що надані позивачем на підтвердження понесених ним фактичних матеріальних витрат внаслідок ДТП на відновлювальний ремонт автомобіля з урахування встановлених запасних частини, а саме акт виконаних робіт №КД-0002152 від 2021 року, гарантійний талон до акту виконаних робіт №КД-0005152 від 2021 року, квитанція №10 735/7 від 23 квітня 2021 року на суму 45803,84 грн є належними та допустимими доказами у даній справі.
Також скаржник зазначає, що зазначення внизу на кожній сторінці Звіту №18/21 «Звіт №16/21» є очевидною технічною помилкою, також на першій сторінці вказаного звіту вказано, що дата інспекції та оцінки – 04 березня 2021 року та дата завершення складання звіту 22 квітня 2021 року. Крім того, скаржник зазначає, що на першій сторінці вказаного звіту зазначено, що оцінював автотоварознавець ОСОБА_3 є представником страхової компанії відповідно до укладеного договору №2 від 01 вересня 2015 року. 
Крім того, скаржник зазначає, що в звіт №18/21 використано рік випуску авто, який відповідає технічному паспорту, а тому розрахунок вартості нанесеної майнової шкоди виконано вірно, оскільки в додатках до цього звіту знаходиться копія технічного паспорту автомобіля скаржника.
Стосовно дати акту виконаних робіт №КД-00002152 від 2021 року скаржник зазначає, що в ньому зазначено дату його отримання (відкриття) – 03 квітня 2021 року та дату закриття – 24 квітня 2021 року, тобто остаточна дати виконання робіт. Позивачем було сплачено суму за ремонт з використання матеріалів та нових запчастини виконавця відповідно до розрахунку на підставі рахунку КД-00000603 від 09 березня 2021 року двома частинами, а саме: як аванс – на суму 47500,00 грн на підставі квитанції №10 735/7 від 30 березня 2021 року та залишок на суму 45803,84 грн на підставі квитанції №10 735/7 від 23 квітня 2021 року, тобто до 24 квітня 2021 року, як і зазначено в акті виконаних робіт №КД-00005152 від 2021 року.
Також скаржник зазначає, що запасні частини були придбані автосервісом, про що свідчить гарантійний талон, тому позивач не має обов`язку надавати платіжні документи на нові запасні частини.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 28 листопада 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга скаржника підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Фактичні обставини справи
23 лютого 2021 року ОСОБА_2 о 08.00 год., керуючи автомобілем "RENAULT", н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по Овідіопольській дорозі 3 км Овідіопольського району Одеської області, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем "КІА", н.з. НОМЕР_2 , який зіткнувся з автомобілем "MAZDA", н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .
У скоєнні вказаного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, був визнаний винним відповідач по справі ОСОБА_2 , відповідно до постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 березня 2021 року по справі №509/1053/21 (а.с.15).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається зі Звіту №18/21 про оцінку вартості матеріального збитку від 22 квітня 2021 року, виконаного ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, з урахуванням пошкоджень, які розташовані в задній частині КТЗ, становить 52051,48 грн. (а.с.16-35).
Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «АРКС» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР202090633 від 05 грудня 2020 року (а.с.58).
В позовної заяві позивач зазначав про те, що 27 квітня 2021 року ПрАТ «СК «АРКС» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 44318,19 грн, яка розрахована як різниця матеріального збитку за розрахунками страховика з вирахуванням суми франшизи на підставі заяви про страхове відшкодування від 26 квітня 2021 року.
Згідно акту виконаних робіт №КД-00002152 від 24 квітня 2021 року з деталізацією робіт по відновленню та використаних запчастин, виконаних ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту склала 93303,94 грн (а.с.52-53).
Позивачем надано квитанції до прибуткового касового ордеру №10 735/7 від 30 березня 2021 року на суму 47500,00 грн та №10 7357/7 від 23 квітня 2021 року на суму 45803,00 грн (а.с.55), у який у підставі зазначено – рахунок на оплату покупця КД-00000603 від 09 березня 2021 року 13:09:27.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення компенсації заподіяної шкоди майну суд першої інстанції виходив з наступного. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Пунктом 6 Постанови ВССУ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 4 вищезазначеної постанови, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Так, відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (ст. 1194 ЦК України).
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Так, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством включаючи витрати на евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст.29 Закону).
Вимогами п. 12.1. ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка встановлена в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395).
Аналогічною є правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року по справі №221/6180/16-ц.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вимогами абзацу 2 ст. 32 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440), який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав визначено, що для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.
В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду акт виконаних робіт №КД-00002152 від 24 квітня 2021 року та звіт №18/21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу.
Щодо Акту виконаних робіт, відповідно до якого позивач просив стягнути різницю матеріального збитку, суд першої інстанції погодився із доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, що акт виконаних робіт містить неточності, в якому зазначено, що акт складено 24 квітня 2021 року, місце складення м. Одеса, замовник ОСОБА_1 , при цьому датою оплати по Акту виконаних робіт є 30 березня 2021 року, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №10735/7 та 23 квітня 2021 року, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №10735/7. При цьому в самому акті виконаних робіт зазначено, що термін оплати здійснюється після виконання робіт, час і дата закриття – 24 квітня 2021 року, тобто позивачем було проведено оплату за ремонт автомобіля ФОП ОСОБА_4 до завершення повного виконання робіт.
Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про те, що заяви про страхове відшкодування від 26 квітня 2021 року та від 22 червня 2021 року, які підписані ОСОБА_1 , містять інформацію про рік випуску автомобіля KIA OPTIMA н.з. НОМЕР_2 є 2011 рік, а в звіті і в акті виконаних робіт роком випуску автомобіля KIA OPTIMA н.з. НОМЕР_2 є 2012 рік, що істотно впливає на вірність та точність оцінки нанесеної майнової шкоди.
Також суд першої інстанції звернув увагу на посилання відповідача у відзиві щодо Звіту №18/21, складеного ОСОБА_5 , а саме: «сам Звіт під №18/21», а внизу кожної сторінки звіту вказано «Звіт №16/21», на сторінці 7 звіту зазначено, що «дослідження пошкодженого автомобіля KIA OPTIMA н.з. НОМЕР_2 , проводилося «12» січня 2021 року, в світлий час доби, за адресою: м. Одеса, Київське шосе 27А, але ДТП сталося 23 лютого 2021 року, що унеможливлює проведення оцінки колісного транспортного засобу 12 січня 2021 року, також зазначено на першій сторінці, що дата оцінки 04 березня 2021 року, що суперечить попередній інформації, тому викликає сумнів у його достовірності.
Крім того, суд першої інстанції також погодився з ствердженням відповідача, що згідно звіту №18/21 зазначено, що «В огляді приймали участь: власник КТЗ ОСОБА_1 » і з незрозумілих причин відсутній представник від СК «ARX», хоча на першій сторінці вказано, що підставою для виконання є заява від 14 квітня 2021 року між АТ «СК «АРКС» та ФОП « ОСОБА_3 ».
Перевіривши зазначені доводи відповідача, суд першої інстанції зазначив, що на першій сторінці звіту зазначено, що копія звіту №18/21 на 21 аркуші, разом з тим до матеріалів справи не додано повної копії вказаного звіту, а саме у вказаному Звіті дублюються сторінки під номером 5, при цьому відсутні сторінки під номером 6 та 13, що позбавило суд першої інстанції в повній мірі дослідити вказаний доказ, як належний.
Суд першої інстанції виходив з того, що для вирішення питання розмежування вартості ремонтних робіт внаслідок ушкоджень, які виникли внаслідок ДТП з вини відповідача та вартості ремонтних робіт внаслідок ушкоджень, які виникли не внаслідок ДТП з вини відповідача потребуються спеціальні знання у галузі автотоварознавства, однак позивачем не надані висновки експертів з даного питання.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обсяг проведених ремонтних робіт та замінених деталей зазначених у Акту виконаних робіт № КД-00002152 від 24 квітня 2021 року повною мірою відповідає характеру та обсягу ушкоджень, отриманих автомобілем «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті ДТП з вини відповідача, а також заміна вказаних у Акті огляду пошкодженого транспортного засобу ушкоджень з технічної точки зору необхідною, а деформація не відновлювальною.
Розмір відновлювального ремонту з урахуванням зносу при настанні страхового випадку повинен бути підтверджений звітом (актом) про оцінку майна або експертним висновком, оскільки його визначення потребує спеціальних знань у галузі автотоварознавства, проте позивачем не було проведено оцінку ремонтних робіт автомобіля за участю відповідача та в ході розгляду справи клопотання про призначення відповідної судової експертизи позивачем не заявлялось.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в судовому засіданні не підтверджено належними і допустимими доказами суму вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, в межах якої у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування потерпілій особі та яка підлягає врахуванню при вирішенні спору.
Отже, враховуючи вказане вище, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що витрати які поніс позивач за актом виконаних робіт на відновлення пошкодженого автомобіля мають безпосередній причинний зв`язок до пригоди, яка мала місце 23 лютого 2021 року за участі сторін.
Зі змісту акту виконаних робіт ФОП « ОСОБА_4 » від 24 квітня 2021 року, суду першої інстанції було не можливо встановити факт того, що запасні частини (деталі), які вказані в акті, як такі, що потребують заміни, були придбані та замінені на нові запасні частини (деталі), оскільки акт виконаних робіт, не містить жодних записів та даних про це. Інших документів або доказів, які б підтверджували даний факт, матеріали цивільної справи не містять, а позивач та представник позивача не надавали до суду першої інстанції документи та докази на підтвердження даного факту.
У разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків, належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і пов`язаність таких витрат з усуненням заподіяної шкоди.
Разом з тим, надані на підтвердження сплати коштів, квитанції до прибуткового касового ордеру №10735/7 датовані 30 березня 2021 року та 23 квітня 2021 року суперечать терміну та часу виконаних робіт зазначених у Акті.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «СК «АРКС» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР202090633 від 05 грудня 2020 року.
Як зазначено позивачем, 27 квітня 2021 року ПрАТ «СК «АРКС» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 44318,19 грн, яка розрахована різниця матеріального збитку за розрахунками страховика з вирахуванням суми франшизи на підставі заяви про страхове відшкодування від 26 квітня 2021 року.
ПрАТ «СК «АРКС» виконало свої зобов`язання за Полісом із дотриманням усіх вимог чинного законодавства, виплатив страхове відшкодування, розмір якого позивачем не було оскаржено, тобто позивачем погоджено суму страхового відшкодування. У зв`язку із вище зазначеним, з урахуванням всіх наявних неточностей, які містяться в наданих позивачем доказах на підтвердження позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вимоги про стягнення різниці матеріального збитку є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Однак з такими висновками суду першої інстанції в частині мотивування колегія суддів повністю погодитись не може з огляду на таке.
Колегією суддів встановлено, що згідно акту виконаних робіт №КД-00002152 від 24 квітня 2021 року з деталізацією робіт по відновленню та використаних запчастин, виконаних ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту склала 93303,94 грн (а.с.52-53).
Позивачем надано квитанції до прибуткового касового ордеру №10 735/7 від 30 березня 2021 року на суму 47500,00 грн та №10 7357/7 від 23 квітня 2021 року на суму 45803,00 грн (а.с.55), у який у підставі зазначено – рахунок на оплату покупця КД-00000603 від 09 березня 2021 року 13:09:27.
У разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків, належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і пов`язаність таких витрат з усуненням заподіяної шкоди.
Однак, ані до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції позивачем не надано рахунок на оплату покупця КД-00000603 від 09 березня 2021 року 13:09:27 який зазначено у наданих квитанціях.
Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів, що оплата відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру №10 735/7 від 30 березня 2021 року на суму 47500,00 грн та №10 7357/7 від 23 квітня 2021 року на суму 45803,00 грн здійснена саме за виконання робіт зазначених в акті виконаних робіт №КД-00002152 від 24 квітня 2021 року.
Проте судом першої інстанції вказані обставини при прийнятті оскаржуваного судового рішення не взято до уваги.
Крім того, судом першої інстанції також зазначено, що в акті виконаних робіт зазначено, що термін оплати здійснюється після виконання робіт, час і дата закриття – 24 квітня 2021 року, тобто позивачем було проведено оплату за ремонт автомобіля ФОП ОСОБА_4 до завершення повного виконання робіт, проте як зазначено вище позивачем взагалі не надано належних та допустимих доказів оплати вказаних в акті робіт.
Також щодо посилання суду першої інстанції на неправильність зазначення у заявах про страхове відшкодування року випуску пошкодженого автомобіля та на неточності у звіті №18/21, колегія суддів погоджується з позицією позивача, що вказані документи не є належними доказами у даній справі, оскільки вони стосуються саме виплати страхового відшкодування страхувальником, а не винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.
Більше того, щодо посилання суду першої інстанції на те, що ПрАТ «СК «АРКС» виконав свої зобов`язання за Полісом із дотриманням усіх вимог чинного законодавства, виплатив страхове відшкодування, розмір якого позивачем не було оскаржено, тобто позивачем погоджено суму страхового відшкодування, колегія суддів зазначає наступне.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 09 листопада 2022 року у справі №497/470/2021.
Таким чином вищезазначені висновки суду першої інстанції не є такими, що відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення підлягає зміні в частині мотивування.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 червня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький