ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8654/23 Справа № 175/1861/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Заборський  В. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року                                                                м. Дніпро
       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого – судді Барильської А.П., 
       суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,
       за участю секретаря – Кругман А.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 — адвоката Опанасенко Лілії Валеріївни та представника ОСОБА_2 — адвоката Ганчевої Марії Андріївни, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом виконувача обов`язків керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Приазовської селищної ради до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 , треті особи — ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -         
ВСТАНОВИЛА: 
       У липні 2022 року виконувач обов`язків керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області Гаврилов Ю.В. звернувся до суду в інтересах держави в особі Приазовської селищної ради з позовом про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, та просив суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, поновити строк позовної давності для звернення з даним позовом, витребувати на користь (у власність) Приазовської об`єднаної територіальної громади в особі Приазовської селищної ради: - 1/3 частину земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, яка розташована за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Приморсько-Посадська сільська рада, з незаконного володіння ОСОБА_2 ; - 1/3 частину земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, яка розташована за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Приморсько-Посадська сільська рада, з незаконного володіння ОСОБА_1 ; - 1/3 частину земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, яка розташована за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Приморсько-Посадська сільська рада, з незаконного володіння ОСОБА_3 , обґрунтовуючи це тим, що Мелітопольською окружною прокуратурою Запорізької області було встановлено факт набуття права власності на земельну ділянку за підробленими документами.
       Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №295126207 від 18 січня 2022 року земельна ділянка з кадастровим номером 2324584800:02:004:0783, площею 0,05 га, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, на теперішній час перебуває у спільній частковій приватній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , по 1/3 частині.
       Державна реєстрація даної земельної ділянки вперше була проведена 24 листопада 2017 року, де право власності зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі виданого 23 грудня 1995 року Приморсько-Посадською сільською радою Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЗП №037845 згідно рішення №37 сесії Приморсько-Посадської сільської ради Приазовського району від 20 червня 1995 року. В подальшому, 12 лютого 2018 року, ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Чудською О.О., реєстраційний №439, відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_6 , яка, в свою чергу, 01 березня 2018 року відчужила її ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Чудською О.О., реєстровий №557. 25 травня 2020 року ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу Коверзнєвим С.В., реєстровий №589, відчужив спірну земельну ділянку відповідачам: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/3 частині, кожному.
       Однак, дослідженням наданої Державним архівом Запорізької області архівної копії рішення №37 Приморсько-Посадської сільської ради від 20 червня 1995 року було встановлено, що виконком Приморсько-Посадської сільської ради даним рішенням виділив земельну ділянку площею 0,06га громадянину ОСОБА_7 для ведення індивідуального садівництва, а не ОСОБА_4 .
       Згідно наданої інформації ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 31 грудня 2021 року документація із землеустрою по земельній ділянці з кадастровим номером 2324584800:02:004:0783 до місцевого фонду документацій із землеустрою та оцінки земель не надходила. Також, Мелітопольська районна державна адміністрація листом від 28 грудня 2021 року повідомила про відсутність технічної документація по Державному акту на право власності на землю серії І-ЗП № 037845, а Приазовська селищна рада листом від 24 січня 2022 року повідомила, що книга Державних актів Приморсько-Посадської сільської ради до селищної ради не передавалась.
       За фактом підробки Державного акту на право власності на землю серії І-ЗП №037845 до ЄРДР 06 травня 2020 року за №42020080000000090 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування у приватного нотаріуса Чудської О.О. вилучили Державний акт на право власності на землю серії І-ЗП №037845, та висновком експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-21/14745-ДД від 24 грудня 2021 року встановлено, що він виготовлений за допомогою кольорового струменевого принтеру, тобто не є оригіналом документа, а є фотокопією, яка виготовлена з використанням технічного засобу - принтеру.
       Таким чином, набуття права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 2324584800:02:004:0783 є протиправним, так як рішення компетентним органом про надання у власність не приймалось, Державний акт, що посвідчує право власності на земельну ділянку є підробленим, а тому спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2324584800:02:004:0783, площею 0,05 га, яка незаконно вибула із власності територіальної громади та на даний час перебуває у спільній частковій приватній власності співвідповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Тупіциної - підлягає витребуванню.
       Крім того прокурором зазначено, що рішенням Ботіївської сільської ради № 8 від 22 грудня 2016 року на підставі ст.8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» було припинено юридичну особу «Приморсько-Посадська сільська рада» та згідно пункту 14 даного рішення Ботіївська сільська рада вважається правонаступником активів та пасивів, усіх майнових прав та зобов`язань Приморсько-Посадської сільської ради. В свою чергу, рішенням Приазовської селищної ради від 26 листопада 2020 року реорганізовано юридичну особу «Ботіївська сільська рада» шляхом приєднання до Приазовської селищної ради на підставі ст.ст. 25, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та відповідно до пункту 2 зазначеного рішення Приазовська селищна рада вважається правонаступником активів та пасивів, усіх майнових прав та зобов`язань Ботіївської сільської ради, а тому, з урахуванням вимог п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, земельна ділянка кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, яка вибула з власності органу місцевого самоврядування поза його волею повинна бути повернута Приазовській селищній раді як органу, уповноваженому на розпорядження землею.
       Підстава звернення прокурора до суду в інтересах держави обґрунтована неналежним здійсненням повноважень Приазовською селищною радою, якою не вживались і не планується вжиття заходів реагування цивільно-правового характеру щодо усунення порушень законодавства, виявлених при незаконному вибутті з комунальної власності земельної ділянки, що підтверджується листом Приазовської селищної ради № 0162/01-20 від 21.01.2022р.
       Щодо початку перебігу строку позовної давності для звернення до суду та його поновлення прокурор зазначив, що державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку у Державному земельному кадастрі проведена 24 листопада 2017 року, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 19 лютого 2018 року. Про отримання ОСОБА_4 у приватну власність спірної земельної ділянки на підставі підробленого документа прокурору стало відомо в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №42020080000000090 від 06 травня 2021 року за ч.3 ст.358 КК України, а саме після отримання 17 січня 2022 року висновку експерта №СЕ-19/108-21/14745-ДД від 24 грудня 2021 року. Приазовській селищній раді до отримання листа із Мелітопольської окружної прокуратури від 20 січня 2022 року не було відомо про набуття ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку за підробленими документами, а тому прокурор вважає, що строк позовної давності пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року позовні вимоги виконувача обов`язків керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Приазовської селищної ради задоволені в повному обсязі.
       Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь (у власність) Приазовської об`єднаної територіальної громади в особі Приазовської селищної ради 1/3 частину земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, яка розташована за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Приморсько-Посадська сільська рада, реєстраційний номер нерухомого майна 1491183223245, номер запису про право власності 36606849.
       Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь (у власність) Приазовської об`єднаної територіальної громади в особі Приазовської селищної ради 1/3 частину земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, яка розташована за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Приморсько-Посадська сільська рада, реєстраційний номер нерухомого майна 1491183223245, номер запису про право власності 36606850.
       Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь (у власність) Приазовської об`єднаної територіальної громади в особі Приазовської селищної ради 1/3 частину земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, яка розташована за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Приморсько-Посадська сільська рада, реєстраційний номер нерухомого майна 1491183223245, номер запису про право власності 36606851.
       Вирішено питання розподілу судових витрат у справі (а.с.116-121 Том ІІ).
       Не погодившись з рішенням суду, представники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвокати Опанасенко Л.В. та Ганчева М.А. подали апеляційні скарги, в яких, кожен окремо, просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що судом першої інстанції не у повній мірі з`ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права. 
       Так, представник ОСОБА_1 — адвокат Опанасенко Лілія Валеріївна в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не встановив незаконність набуття ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку, не перевіряв повноваження прокурора, який приймав участь у справі, при цьому розглянувши справу в порядку спрощеного провадження та з не підтвердженою ціною позову, тоді як спір стосується земельних питань та спірна земельна ділянка не може мати зазначену позивачем ціну, щоб підпадало під вимоги ст. 19, 274 ЦПК України. Разом з цим зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, яка не знала та не могла знати про, ніби-то, незаконне вибуття з володіння власника спірної земельної ділянки. Також зазначив, що прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави, не довела що має представляти інтереси селищної ради, тим самим підміняти собою позивача у справі та заявляти вимоги щодо витребування комунальної землі, а не державної, пропустивши строк на таке звернення до суду. 
       Разом з цим представник ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції взяв до уваги неналежний доказ у цій справі, вважаючи доведеним підробленість рішення селищної ради висновком експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження, без дотримання вимог ЦПК України, як і не врахував що спірна земельна ділянка не була безхазяйною щонайменше з 1995 року, а фактичним користувачем був ОСОБА_4 , який 24 листопада 2017 року отримав сформовану земельну ділянку, про що свідчить реєстрація такого його права ще 24 листопада 2017 року та чого не могла не знати держава в особі її уповноважених органів, що і є початком строку позовної давності, який прокуратура пропустила (а.с.127-145 Том ІІ).
       Представник ОСОБА_2 — адвокат Ганчева Марія Андріївна в апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції не надав оцінку тягарю, покладеному на відповідачів таким втручанням у мирне володіння майном, як і залишив поза увагою, що відповідачі набули права власності на земельну ділянку за відплатним договором, придбавши її в іншої особи, і не мали при укладанні договору купівлі-продажу ані державного акту на землю, ані рішення сільради, тому не знали і не могли знати про вибуття земельної ділянки з комунальної власності, ніби-то, незаконно.
       Разом з цим зазначає, що належним позивачем у справі повинен бути виконком Приазовської селищної ради, а прокуратура може представляти інтереси громадянина чи держави, а не органу місцевого самоврядування, тим більше, що просити витребувати земельну ділянку на користь територіальної громади та селищної ради, а не держави.
       Також представник ОСОБА_2 - адвокат Ганчева Марія Андріївна зазначила, що прокуратура пропустила строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, оскільки держава повинна була знати про реєстрації у земельному кадастрі прав ОСОБА_4 на сформовану земельну ділянку та реєстрацію його права власності на неї, тобто з 24 листопада 2017 року, а тому такий строк закінчився 24 листопада 2020 року, що свідчить про пропуск прокуратурою строку звернення з цим позовом, чому суд уваги не надав (а.с.159-166 Том ІІ).
       Виконувач обов`язків керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 13 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення державного органу щодо надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки не приймалось, державний акт, що посвідчує право власності на цю земельну ділянку є підробленим, що є наслідком правильного застосування судом вимог ст. 388 ЦК України, та що є ефективним способом захисту порушеного права, а відповідачі не позбавлені при цьому пред`явити майнові вимоги до продавця земельної ділянки щодо повернення сплачених ними грошових коштів. 
       У своєму позові прокуратура визначила підстави та мету звернення до суду, що було взято до уваги судом першої інстанції, як належне представлення інтересів держави прокуратурою, враховуючи, що селищна рада не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави та будь-яких заходів щодо їх поновлення не вчиняла, про що і повідомила прокуратуру, якій про порушення інтересів держави стало відомо лише 20 січня 2022 року зі змісту висновку щодо підробленості документу, який став підставою для реєстрації земельної ділянки за ОСОБА_4 . З огляду на викладене прокуратура просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
       23 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив представника ОСОБА_1 - адвоката Опанасенко Л.В., в якій вона зазначила, що належність і допустимість експертного висновку не встановлена вироком суду, якого у кримінальному провадженні ще немає, тобто такий доказ отриманий у неналежний спосіб, а клопотання про призначення та проведення експертизи у цій цивільній справі прокуратура не заявляла. Також зазначила, що конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. З цього просить відмовити у задоволенні позовних вимог прокуратури у повному обсязі, задовольнивши вимоги апеляційної скарги.
       30 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку виконувачем обов`язків керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області подано письмові пояснення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких наведено судову практику з приводу добросовісності набувача майна та належності і допустимості доказів, тобто висновку експерта. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, відзиву на апеляційні скарги та відповіді на відзив на апеляційні скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 24 листопада 2017 року відділом у Приазовському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області до Державного земельного кадастру внесено земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення індивідуального садівництва площею 0,0500га, з кадастровим номером 2324584800:02:004:0783, яка розташована на території Приморсько-Посадської сільської ради Приазовського району Запорізької області. Документом, який є підставою для виникнення права власності у ОСОБА_4 на земельну ділянку зазначено - рішення сесії Приморсько-Посадської сільської ради Приазовського району Запорізької області №37 від 20 червня 1995 року, а документом, що посвідчує право зазначено - Державний акт від 23 грудня 1995 року І-ЗП №037845.
       З копії Державного акту на право приватної власності на землю І-ЗП №037845 встановлено, що акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №75 та виданий 23 грудня 1995 року головою Приморсько-Посадської сільської ради Найдінкову С.О., якому на підставі рішення виконкому Приморсько-Посадської сільської ради №37 від 20 червня 1995 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,05га, яка розташована на території Приморсько-Посадської сільської ради для ведення садівництва.
       В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О., реєстровий номер 439, ОСОБА_4 , в інтересах якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_8 , продав ОСОБА_6 за ціною 36000,00 грн. земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,0500га, кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Приморсько-Посадська сільська рада.
        ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О., реєстровий номер 557, продала земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,0500га, кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Приморсько-Посадська сільська рада, ОСОБА_5 за ціною 36000,00 грн..
       25 травня 2020 року, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу Коверзнєвим С.В., реєстровий номер 589, земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,0500га, кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Приморсько-Посадська сільська рада, продав у спільну часткову власність, по 1/3 частці, кожному з відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за ціною 6565,00 грн..
       Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №295126207 від 18 січня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки (серія та номер 589) від 30 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу Запорізької області Коверзнєвим С.В., зареєстровано право спільної часткової власності по 1\3 частці, за кожним, за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,05га, кадастровий номер 2324584800:02:004:0783, за адресою: Запорізька область, Приазовський район, Приморсько-Посадська сільська рада. Попередніми власниками земельної ділянки вказані: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
       Державним архівом Запорізької області 01 квітня 2020 року до Прокуратури Запорізької області було надіслано копію рішення Приморсько-Посадської сільради від 20 червня 1995 року №37 «Розгляд заяв з виділом земельних ділянок громадянам», яким виділено земельну ділянку площею 0,06га - ОСОБА_7 , для ведення індивідуального садівництва.
       Листом №2570/01-28 від 28 грудня 2021 року Мелітопольська районна державна адміністрація Запорізької області повідомила ВП №2 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області про те, що в районній державній адміністрації відсутня інформація щодо передачі технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на землю І-ЗП №037845 від 20 грудня 1995 року до відділу земельних ресурсів Приазовської районної держадміністрації.
       ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області листом №10-8-0.6-6781/2-21 від 31 грудня 2021 року повідомило СВ ВП №2 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області про те, що документація із землеустрою щодо земельних ділянок з кадастровим номером 2324584800:02:004:0783 до місцевого фонду документації із землеустрою та оцінки земель не надходила.
       Листом №01-20/0166 від 24 січня 2022 року селищний голова Приазовської селищної ради повідомив слідчого СВ ВП №2 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області про те, що книга записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за періоди з 20 лютого 1995 року по 20 грудня 1995 року з Приморсько-Посадської сільської ради до Приазовської селищної ради не передавалась.
       Як вбачається із матеріалів справи, у кримінальному провадженні №42020080000000090, відомості про яке внесені до ЄРДР 06.05.2020 року за ч.3 ст.358 КК України на підставі повідомлення про заволодіння невідомими особами земельними ділянками, які розташовані на території Приазовського району Запорізької області, шляхом підроблення офіційних документів, в ході досудового розслідування вилучено оригінал Державного акту на право приватної власності на землю І-ЗП №037845 від 20 грудня 1995 року та експертом Запорізьким НДЕКЦ проведена судово-технічна експертиза даного документа за №СЕ-19/108-21/14745-ДД від 24 грудня 2021 року, згідно висновку якої: «Бланк (фонове зображення захисної сітки, графи бланку з лицьового та зворотного боків) державного акту на право приватної власності на землю І-ЗП №037845 виготовлений за допомогою плоского офсетного способу друку, зображення серійного номеру І-ЗП №037845 нанесені за допомогою високого способу друку. Зображення відбитків печатки в державному акті направо приватної власності на землю І-ЗП №037845 нанесені за допомогою струменевого способу друку з використанням знакодрукуючого пристрою (кольорового струменевого принтеру).
       Судом встановлено, що рішенням №8 першої сесії 8 скликання Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області від 22. грудня 2016 року припинено юридичну особу Приморсько-Посадської сільської ради Приазовського району Запорізької області шляхом реорганізації, з метою створення Ботіївської сільської об`єднаної територіальної громади, та згідно пункту 14 рішення Ботіївська сільська рада є правонаступником активів та пасивів, всіх майнових прав та зобов`язань Приморсько-Посадської сільської ради Приазовського району Запорізької області.
       Рішенням №7 першої сесії 8 скликання Приазовської селищної ради від 26 листопада 2020 року реорганізовано Добрівську сільську раду, Ботіївську сільську раду, Богданівську сільську раду, Дмитрівську сільську раду Мелітопольського району Запорізької області, шляхом приєднання до Приазовської селищної ради Приазовської селищної об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області.
       Листом №0162/01-20 від 21 січня 2022 року Приазовська селищна рада повідомила Мелітопольську окружну прокуратуру, що про порушення законодавства та отримання особами на підставі неіснуючих рішень сесії Приморсько-Посадської сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером 2324584800:02:004:0783 у приватну власність та подальшого її відчуження селищній раді стало відомо — 20 січня 2022 року, тобто після отримання листа Мелітопольської окружної прокуратури, і радою не планується вжиття заходів реагування цивільно-правового характеру, у тому числі подачі позову до суду про витребування спірної земельної ділянки.
       Також, 08 липня 2022 року Приазовська селищна рада повідомила Мелітопольську окружну прокуратуру, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією рф проти України селищна рада не має ні матеріальної, ні технічної можливості звернутися до суду із позовом, з метою поновлення порушених інтересів Приазовської селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про витребування спірної земельної ділянки.
       14 липня 2022 року Мелітопольська окружна прокуратура листом №55/2-1820вих-22 повідомила Приазовську селищну раду про виявлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Приазовської селищної ради та пред`явлення до суду позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 2324584800:02:004:0783, площею 0,05га з чужого незаконного володіння.
       Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять належні докази набуття ОСОБА_4 у власність земельної ділянки у невстановлений законом спосіб. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння відповідачів, за якими воно зареєстровано на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призведе до ефективного захисту прав власника. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Відповідно до частини першої статті 317 та частини першої статті 319 ЦК України власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.
       Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України 
       Відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. 
       Частина п`ята статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. 
       Сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
       Виключно на пленарних засіданнях сільської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункти 30 і 34 статті 26 вказаного Закону).
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме Приазовська селищна рада є уповноваженим органом, який повинен вживати заходів реагування цивільно-правового характеру щодо усунення правопорушень законодавства, виявлених при незаконному вибутті з комунальної власності земельної ділянки.
       У звязку з чим, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 щодо того, що належним позивачем у справі повинен бути виконком селищної ради, з вищенаведених підстав.
       Статтею 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
       Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
       Верховний Суд у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 зазначив, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
       Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
       На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив бездіяльність Приазовської селищної ради, а саме, невжиття заходів по поверненню спірної земельної ділянки у комунальну власність, зокрема шляхом звернення з позовом до суду, що підтверджується відповідним листом селищної ради, у зв`язку з чим представництво інтересів держави в суді у даній справі здійснюється прокурором на законній підставі.
       Доводи апеляційних скарг щодо неналежності повноважень прокурора в судових засіданнях у справі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки даний позов поданий виконувачем обов`язків керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області, що відповідає ст. 56 ЦПК України, а відношення будь-якого прокурора, як посадової особи, до загальної єдиної системи органу прокуратури, надає право прокурору від імені прокуратури представляти інтереси держави в суді, за захистом яких виконувач обов`язків керівника прокуратури звернувся з цим позовом.
       За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апелянтів щодо представлення інтересів держави в суді неналежним прокурором Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області є безпідставними, а у спірних правовідносинах повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками як об`єктами права комунальної власності належали Приморсько-Посадській сільській раді, правонаступником якої є Приазовська селищна рада.
       З досліджених письмових доказів судом першої інстанції встановлено, що набуття у власність відповідачами спірної земельної ділянки відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки рішенням Приморсько-Посадської сільської ради №37 від 20 червня 1995 року не вирішувалося питання про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,05га., розташованої на території сільської ради.
       У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17 зроблено висновок, що «відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв».
       До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02 липня 2020 року у справі № 461/7082/16-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 464/231/17, від 27 жовтня 2020 року у справі № 465/2018/17, від 15 березня 2023 року у справі №725/1824/20.
       Враховуючи, що право власності на спірну земельну ділянку площею 0,05га. ОСОБА_4 не набув у встановленому законом порядку, оскільки рішенням Приморсько-Посадської сільської ради №37 від 20 червня 1995 року не вирішувалося питання про її передачу останньому, тобто Приморсько-Посадська сільська рада від імені територіальної громади не вчинила дій щодо розпорядження комунальним майном на підставі та у спосіб, передбачені законом, тому суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку, що спірна земельна ділянка вибула з володіння зазначеної територіальної громади без вираження її волі.
       Доводи апелянтів щодо неналежності такого доказу, як висновок експертизи, проведеної в рамках кримінального досудового розслідування на предмет дійсності рішення сільської ради щодо передачі ОСОБА_4 спірної земельної ділянки у власність, не приймаються до уваги, оскільки позивач до позову подає письмові докази, які вважає потрібними та які підтверджують обгрунтування цього позову, що і не мало бути наслідком заявлення у цій цивільній справі клопотання про проведення аналогічної експертизи, враховуючи, що жодний з відповідачів проведення такої експертизи також не заявляли, на підтвердження своїх доводів та заперечень. Натомість, зазначений висновок узгоджується з іншими матеріалами справи на підтвердження заявлених позовних вимог.
       Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, відповідно до вимог статей 330 і 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України є неефективними.
       Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.
       Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).
       Перевіряючи посилання апелянтів щодо втручання у право відповідачів на мирне володіння майном, колегія суддів ураховує наступне.
       Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
       Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
       Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і майном .
       Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року, Трегубенко проти України від 2 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
       Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
       Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття суспільний інтерес має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі Колишній король Греції та інші проти Греції ). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить суспільний інтерес (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі Трегубенко проти України ).
       Критерій пропорційності передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар. При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного , публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду , за винятком випадків, коли такий розсуд не грунтується на розумних підставах.
       Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
       Принцип належного урядування не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу належного урядування оцінюється одночасно з додержанням принципу пропорційності , при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини. Цей критерій є оціночним і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.
       Правовідносини, пов`язані з вибуттям майна з комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а відсутність рішення органу місцевого самоврядування про передачу спірної земельної ділянки, такому суспільному інтересу не відповідає.
       Вибуття майна із комунальної власності поза волею територіальної громади унеможливлює в подальшому на виконання повноважень та завдань територіальної громади передати його у користування найбільш соціально потребуючим категоріям населення територіальної громади. Зазначене свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами відповідачів, як осіб, які страждають від такого втручання, і які не позбавлені можливості відновити своє право у спосіб звернення до винних осіб з вимогою про відшкодування збитків з підстав, передбачених статтею 661 ЦК України, а тому втручанням у право власності відповідачіч не може вважатися непропорційним та таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що пред`явлення даної позовної заяви Мелітопольською окружною прокуратурою спрямовано на захист інтересів держави, оскільки протиправне утримання відповідачами земельної ділянки суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України, що призводить до порушення інтересів держави. Подання даного позову викликане винятково здійсненням заходів щодо захисту порушених інтересів держави та спрямоване на відновлення порушених інтересів держави, так як предметом позову є земельна ділянка комунальної власності.
       Доводи апеляційних скарг щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
       Відповідно до ст. 256 ЦПК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Згідно ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Частиною першої статті 261 ЦПК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року, у справі № 362/44/17 зазначила, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
       Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.
       Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував на призначення позовної давності, пов`язуючи його із необхідністю забезпечити правову визначеність. Як зазначає ЄСПЛ, строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу (Stubbings and Others v. The United Kingdom 22083/93).
       Як вбачається із матеріалів справи, листом Приазовська селищна рада №0162/01-20 від 21.01.2022 року повідомила, що про порушення законодавства та отримання особами на підставі неіснуючих рішень сесії Приморсько-Посадської сільської ради земельної ділянки з кадастровим номером 2324584800:02:004:0783 у приватну власність та подальшого її відчуження, селищній раді стало відомо лише 20.01.2022 року, тобто після отримання листа з Мелітопольської окружної прокуратури. Зазначені обставини не спростовані відповідачами і узгоджуються з матеріалами справи
       Як вбачається із матеріалів справи, про порушення права прокурор довідався після отримання 17.01.2022 року висновку експерта №СЕ-19/108-21/14745-ДД від 24.12.2021 року, що є обгрунтованим, оскільки саме на підставі даного висновку було зроблено обґрунтований висновок про підробку Державного акту на право приватної власності на землю І-ЗП №037845 від 20.12.1995 року, який використано для реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_4 .
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що строк позовної давності вірно обраховувати починаючи з 20.01.2022 року. Тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом не пропущений. Саме по собі зазначення судом першої інстанції про поновлення строку позовної давності не вплинуло на вірно зроблені судом висновки щодо нке пропуску позивачем строку позовної давності.
       Доводи апеляційних скарг щодо початку строку позовної давності з моменту реєстрації права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку чи від дати укладання договору купівлі-продажу ним з ОСОБА_6 колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки не можна вважати реєстрацію права власності незаконною, яка порушує інтереси держави, доки не будуть в наявності беззаперечні докази такої незаконності.
       З цього колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, визначив характер спірних правовідносин та вірно застосував норми матеріального та процесуального права, та зазначає, що апелянти не довели жодними письмовими доказами дійсності виданого на ім`я ОСОБА_4 . Державного акту на право приватної власності на землю І-ЗП №037845 від 20 грудня 1995 року, та не спростували факту відсутності рішення сільської ради щодо передачі ОСОБА_4 спірної земельної ділянки у власність як в суді першої інстанції, так і при розгляді їх апеляційних скарг.
       З огляду на встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку при розгляді даного позову, що відповідає застосованим нормам матеріального та процесуального права.
       Інші доводи апеляційних скарг не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, адже судом першої інстанції надано вірну та повну оцінку обставинам та письмовим доказам у справі, що не спростовано апелянтами при розгляді їх апеляційних скарг. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для застосування вимог ст. 376 ЦПК України колегією суддів не встановлено, тому апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 — адвоката Опанасенко Лілії Валеріївни та представника ОСОБА_2 — адвоката Ганчевої Марії Андріївни – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року – залишити без змін.                
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 07 грудня 2023 року.        
       Головуючий:                  А.П. Барильська
       Судді:                  Ж.І.Максюта 
                                                                        М.О.Макаров