Номер провадження: 33/813/2049/23
Номер справи місцевого суду: 523/10073/23 
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2023 року                                                                         м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
особи, яка притягається до відповідальності,- ОСОБА_1 ,
захисника – Федоренка Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Федоренко Юрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:
Короткий зміст судового рішення
Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 06.10.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн.
ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 02.06.2023 о 20:55 год керував транспортним засобом марки «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Бехтера, буд.42 в м.Одесі, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, підвищена жвавість мови, агресивна поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Федоренко Ю.М. в інтересах ОСОБА_1 просив скасувати постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 13.10.2023 та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що: 
-поліцейськими патрульної поліції порушено процедуру огляду водія на стан сп`яніння на місці, оскільки ОСОБА_1 неодноразово погоджувався пройти огляд в медустанові після приїзду слідчої оперативної групи;
-в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази стану сп`яніння ОСОБА_1 , зокрема: акт огляду на стан наркотичного сп`яніння; направлення водія до відповідного закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду; медичний висновок, в якому зазначено про відмову проходження на стан алкогольного сп`яніння;
-в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №027779 від 02.06.2023 не зазначені якими були дії водія, на думку працівників поліції, щодо ухилення від огляду та причини відмови;
-розгляд справи проведений з порушенням законодавства, що є підставою для закриття провадження у справі, оскільки водієві не були роз`яснені права, в тому числі право на адвокатську допомогу. ОСОБА_1 неодноразово виявив бажання на отримання адвокатської допомоги, однак інспектори не забезпечили йому реалізацію такого права, відмовивши у цьому;
-відеозйомка виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції постійно переривалась, що суперечить чинному законодавству;
-вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Федоренко Ю.М. та Ольшевський Д.С. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги. 

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, та її захисника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на наркотичне сп`яніння повністю доведена та підтверджується доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 027779 від 02.06.2023, яким зафіксовано, що 02.06.2023 о 20:55 год ОСОБА_1 керував автомобілем «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Бехтера, буд.42 в м.Одесі, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, підвищена жвавість мови, агресивна поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від підпису та отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився, в графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначив власноруч: «Я готовий пройти після приїзду слідчо оперативної групи»;
- відеозаписами нагрудних камер поліцейських Б/к 471721, 471649 зафіксовано, що на мобільному блокпосту о 20.43 год 02.06.2023 зупинений транспортний засіб, за кермом якого, як згодом було встановлено, перебував ОСОБА_1 , який вказував на незаконність його зупинки та відсутність у нього обов`язку пред`явити документи. За ч.1 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила їх для перевірки) відносно ОСОБА_1 складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Під час спілкування інспектор поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння (розширені зіниці, які не реагують на світло, підвищена жвавість мови, агресивна поведінка, що не відповідає обстановці), про що йому було повідомлено та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 , не погоджуючись з діями працівників поліції, через 102 викликав слідчо-оперативну групу. На неодноразові вимоги працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі водій повідомляв, що поїде на огляд лише після приїзду слідчо-оперативної групи та не вчиняв на вимогу поліцейського дії щодо слідування до медзакладу, що було розцінено працівниками поліції як фактична відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку та складено протокол про адміністративне правопорушення. О 23.35 год ОСОБА_1 , не дочекавшись слідчо-оперативної групи, виявив бажання пройти медогляд, тобто після того як складено протокол о 21.30 год. 
Згідно довідки ВАП УПП в Одеській області ДПП від 07.06.2023 ОСОБА_1 протягом року до відповідальності за ст.130 КУпАП не притягувався, посвідчення водія НОМЕР_2 отримав 14.07.2018.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція).
Згідно з ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Пунктом 4 розділу 1 Інструкції визначено ознаки наркотичного сп`яніння. Зокрема, ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), якими є порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння.
За положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку медичного огляду у відповідному медичному закладі. Тому, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу знаходиться у стані сп`яніння, водій, на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд. Отже, законодавством не передбачено право водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.
Проте, вимоги зазначеного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.
За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудних камер поліцейських щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 . 
Долучені до матеріалів справи відеозаписи повністю відображають події, які відбулися 02.06.2023. Зокрема, відеозапис розпочинається з моменту зупинення на блокпості транспортного засобу, за кермом якого перебував, як згодом було встановлено, ОСОБА_1 . Зафіксовано як поліцейський повідомив водієві про підозру перебування його у стані наркотичного сп`яніння, наголосивши ознаки такого сп`яніння, неодноразові пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що водій зазначив, що поїде на огляд лише по приїзду слідчо-оперативної групи, яку він викликав через 102, роз`яснення поліцейським наслідків відмови від проходження огляду. На неодноразові вимоги поліцейського проїхати до медзакладу водій не вчиняв відповідних дій, що фактично розцінено поліцейськими як відмова пройти огляд у встановленому законом порядку. Поліцейським роз`яснені права водію та складено протокол про адміністративне правопорушення, від ознайомлення з яким ОСОБА_1 фактично відмовився, зазначивши, що ознайомиться після приїзду слідчо-оперативної групи, не отримавши його копію, надав пояснення, що готовий пройти огляд після приїзду слідчо-оперативної групи. Від керування транспортного засобу водій був відсторонений.
Відтак, наявний відеозапис в цілому відображає послідовність дій поліцейських. Апеляційний суд вважає, що відеозаписи, залучені інспекторами поліції як безумовний доказ у справі, відповідають вимогам Інструкції. Так, відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, портативний відеореєстратор – пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.
В даному випадку, до матеріалів адміністративного провадження приєднано запис, який стосується безпосередньо фактичної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Вказаний відеозапис є належним доказом, оскільки на ньому чітко зафіксований факт неодноразових пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння та поведінка водія, яка розцінена як фактична відмова водія від проходження такого огляду. Вказані обставини у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин фактичної відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.
Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.
Посилаючись на відсутності безперервності відеозапису, апелянтом не названо подій, які не зафіксовані. Наявний відеозапис є безперервним у частині вимоги поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та відповідні дії водія, тобто у частині, яка має доказове значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Посилання захисника, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд, спростовуються наявними відеозаписами. Так, поведінка ОСОБА_1 , що зафіксована на відеозаписі, була спрямована на небажання проходити освідування та свідчить про те, що він уникав пройти освідування, посилаючись на очікування слідчо-оперативної групи, вимоги поліцейського проїхати до медустанови не виконував, що обґрунтовано розцінено поліцейськими як відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд звертає увагу, що сама по собі згода водія на проведення огляду на стан сп`яніння, без виконання вимог поліцейського щодо слідування до медзакладу для проведення такого огляду, не свідчить про виконання ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки вказаним пунктом передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а у даному випадку водій не пройшов такого огляду, незважаючи на те, що працівниками поліції були створені умови для проведення огляду.
Відповідно до ч.4 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. 
За положеннями п.7 Порядку направлення водіїв № 1103 працівники поліції забезпечують доставку осіб, які мають бути оглянуті, до найближчого закладу охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Отже, виявивши у водія ознаки наркотичного сп`яніння о 20.58 год, у виконання вищезазначених вимог нормативних актів, поліцейські зобов`язані були забезпечити доставку водія до закладу охорони здоров`я не пізніше ніж 22.58 год. Однак, водій не виконував неодноразові вимоги поліцейського щодо слідування до медзакладу для проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, внаслідок чого о 21.30 складено протокол, після чого лише о 23.35 год водій виявив бажання їхати до медзакладу, тобто майже через 3 години після зупинки.
При цьому, висловлення водієм згоди проїхати до медзакладу для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння після складання протоколу, не впливає на правомірність рішення, прийнятого поліцейським, щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки за своєю юридичною природою відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту невиконання вимог поліцейського у відповідності до п.2.5 ПДР пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Враховуючи, що ОСОБА_1 неодноразово запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, його фактична відмова від проходження огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність зупинки є необґрунтованими з огляду на таке.
З наявного відеозапису встановлено зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 під час проїзду через блокпост.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу. Згідно п.10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Отже, зупинення представником Національної гвардії транспортного засобу для перевірки документів під керуванням ОСОБА_1 відповідає приписам Указу Президента України № 64 від 24.02.2022, згідно якого можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Крім того,з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п.2.5 ПДР України. 
Слід зазначити, що ОСОБА_1 був зобов`язаний беззастережно виконати вимогу працівника поліції про проходження медичного огляду незалежно від його згоди чи незгоди із діями працівників поліції.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.
Доводи апелянтапро порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду у закладі охорони здоров`я, акту огляду на стан сп`яніння та медичного висновку суд оцінює критично з огляду на таке. 
Так, відповідно до пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Системний аналіз положень ст.266 КУпАП, вищезазначених Інструкції та Порядку дає підстави стверджувати про те, що письмове направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я складається поліцейським у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки або в разі незгоди з результатами такого огляду (п.п 8, 12 Інструкції; п. 6 Порядку), проте не у випадку зафіксованої належним чином відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я загалом.
Отже, поліцейським видається направлення для проходження огляду у разі згоди водія пройти огляд у відповідному закладі охорони здоров`я, куди водія зобов`язаний доставити поліцейський.
В даному випадку водій фактично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у відповідному закладі охорони здоров`я, оскільки на неодноразові вимоги поліцейського проїхати до медзакладу для проходження огляду не вчиняв будь-яких дій, пояснюючи, що пройде огляд після приїзду слідчо-оперативної групи.
Крім того, положеннями Інструкції № 1452/735 та ст.266 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, долучення направлення до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не передбачається, оскільки направлення складається поліцейськими для закладу охорони здоров`я.
Отже, законом не передбачено обов`язкове вручення направлення, оскільки такий документ є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу, від якого ОСОБА_1 фактично відмовився.
Слід зазначити, що сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим суд вважає, що відсутність вказаного направлення в матеріалах справи не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовного скасування прийнятого судового рішення.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи направлення до закладу охорони здоров`я, є неспроможними та відхиляються апеляційним судом.
Щодо відсутності акту огляду на стан наркотичного сп`яніння слід зазначити, що розділом ІІ Інструкції передбачено проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів лише у разі виявлення ознак алкогольного, а не наркотичного сп`яніння, що випливає із самої назви цього розділу.
Так само не передбачено чинним законодавством наявність медичного висновку, в якому зазначено про відмову проходження на стан алкогольного сп`яніння, на яке посилається захисник в апеляційній скарзі. При цьому, слід звернути увагу, що поліцейськими виявлено у водія ознаки наркотичного сп`яніння, а не алкогольного.
Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо не зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №027779 від 02.06.2023 якими були дії водія, на думку працівників поліції, щодо ухилення від огляду та причини відмови всупереч п.6 розділу IX Інструкції, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, з огляду на таке.
По-перше, п.6 розділ IX Інструкції, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, містить зовсім іншу норму, ніж посилається захисник, а саме: «6. У випадках, коли для прийняття об`єктивного рішення виникає необхідність для отримання додаткових даних, поліцейський, який оформлює матеріали ДТП, протягом доби передає оформлені матеріали ДТП для подальшого розгляду уповноваженій особі підрозділу поліції, на території обслуговування якого сталася пригода».
По-друге, п.6 розділу X Інструкції, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, встановлено, що уразі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. При цьому, вказаний пункт не зобов`язує вказувати у протоколі причини відмови, як зазначив захисник в апеляційній скарзі.
З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №027779 від 02.06.2023 складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП та Інструкції, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015. Зокрема, в протоколі вказані: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, у протоколі зазначені виявлені у водія поліцейським ознаки наркотичного сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду, а саме: на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився (а.с.2).
Суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог статті 245 КУпАП, згідно якої завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, серед іншого: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Суд дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.
Доводи апеляційної скарги про не роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 прав спростовуються наявними відеозаписами, якими зафіксовано роз`яснення працівниками поліції водієві прав.
Слід зазначити, що положеннями ст.268КУпАП передбачено, серед іншого, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
При цьому, розгляд справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП здійснює суд, а не працівник поліції, який складає протокол про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи ОСОБА_1 користувався послугами адвоката, тому його право на адвокатську допомогу забезпечено в судах першої та апеляційної інстанціях. 
Чинне законодавство не передбачає чітких гарантій участі захисника під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП та збирання відповідних доказів.
Посилання захисника на постанову Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №524/9827/16-а не приймається до уваги, з огляду на те, що вказана позиція не є релевантною до обставин цієї справи. Так, предметом касаційного перегляду у справі №524/9827/16-а була постанова про адміністративне правопорушення, винесена працівниками поліції за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, у порядку регламентованому ст.283 КУпАП. Отже, предметом перегляду було процесуальне рішення, винесене у формі постанови, а не протоколу про адміністративне правопорушення, що має місце у даному випадку, під час перегляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в апеляційному порядку, регламентованому нормами КУпАП.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено. 
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відтак, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Федоренко Юрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                          І.А. Артеменко