ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
06 грудня 2023 року
м. Київ
 
справа № 404/7738/21
провадження № 61-7707св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: державне підприємство «Сетам», приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександр Олександрович, ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Голованя А. М., Письменнкого О. А.
 
Короткий зміст позовних вимог
1.            У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О. О., ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про визнання недійсними електронних торгів, протоколу їх проведення, акта про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності.
2.            Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , яку було продано з торгів і яка є основним місцем його проживання.
3.            Вказував, що площа квартири не перевищує 140 кв.м, згоди на відчуження квартири він не надавав.
4.            Посилався на те, що з 07 червня 2014 року діє Закон № 1304-VІІ, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами  - резидентами України в іноземній валюті та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
5 .            Крім того, зазначав, що згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. 
6.            Вважав, що квартира протиправно була реалізована на електронних торгах.
7.            Враховуючи наведене просив суд: 
-          визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - кв. АДРЕСА_1 (лот № 488099), проведені ДП «Сетам» 18 серпня 2021 року і оформлені протоколом від 18 серпня 2021 року № 550654;
-          визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 30 серпня 2021 року, складений приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмальком О. О.;
-          визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 06 вересня 2021 року, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Потьомкіною І. А. і зареєстроване у реєстрі за № 896, яке посвідчує право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ;
-          скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 43813040 від 06 вересня 2021 року) на квартиру АДРЕСА_1 , проведену на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 06 вересня 2021 року.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
8.            Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2022 року у складі судді Павелко І. Л. позов задоволено.
9.            Визнано недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (лот № 488099), проведені ДП «Сетам» 18 серпня 2021 року і оформлені протоколом від 18 серпня 2021 року № 550654.
10.         Визнано недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 30 серпня 2021 року, складений приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмальком О. О.
11.         Визнано недійсним свідоцтво про придбання зазначеного нерухомого майна з прилюдних торгів від 06 вересня 2021 року, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Потьомкіною І. А. та зареєстроване у реєстрі за № 896;
12.         Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.
13.         Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач постійно проживає у спірній квартирі, яка є його єдиним житлом, тому відчуження квартири без згоди її власника суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
14.         Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О. О. та АТ «Райффайзен Банк» задоволено.
15.         Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2022 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
16.         Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив із того, що матеріали справи містять докази, які дають підстави стверджувати, що спірна квартира, яка була реалізована на прилюдних торгах, не використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання, тому відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
17.         При цьому апеляційний суд також зазначив, що позивач не висловлював зауважень щодо самої процедури проведення прилюдних торгів ДП «Сетам».
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
18.         У травні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .
19.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
20.         Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2023 року № 1368/0/226-23 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 листопада 2023 року справу призначено судді-доповідачеві.
21.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
22.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.
23.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, від 02 жовтня 2018 рок у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 рок у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20, від 02 червня 2021 року у справі № 725/3043/20, від 11 серпня 2021 року у справі № 398/1350/19, від 16 серпня 2021 року у справі № 523/12031/16-ц, від 21 жовтня 2021 року у справі № 300/2557/20, від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
24.         Касаційна скарга мотивована тим, що позивач зареєстрований у спірній квартирі з 27 березня 2017 року та постійно у ній проживає. Вказана квартира є єдиним місцем постійного проживання.
25.         Вказує, що суд апеляційної інстанції самостійно визначив місце проживання позивача за іншою адресою, що не підтверджується жодними доказами.
26.         Крім того, спірна квартира належить позивачу, а відомості про інше нерухоме майно, яке б перебувало у його власності, відсутні.
27.         Також заявник вказує, що акт приватного виконавця від 05 квітня 2021 року, на який послався апеляційний суд, лише зафіксував відсутність позивача у спірній квартирі протягом одного дня, тобто 05 квітня 2021 року.
28.         При цьому вказаний акт не спростовує обставину місця проживання та реєстрації позивача у спірній квартирі, а також не встановлює відомостей про інші місця проживання позивача.
29.         Зазначає, що надсилання приватним виконавцем кореспонденції за адресою: АДРЕСА_3 не спростовує обставину офіційного місця проживання позивача у спірній квартирі.
30.         Заявник вказує, що позивач зареєстрований та проживає у квартирі, загальна площа якої не перевищує 140 кв. м, яка є предметом іпотеки за договором, укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за кредитом, наданим в іноземній валюті, іншого нерухомого майна позивач не має, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
31.         У липні 2023 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 від АТ «Райффайзен Банк» та приватного виконавця Шмалька О. О., у яких вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
32.         Між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 03 квітня 2007 року укладено кредитний договір № 014-09.5-72291, згідно умов якого банк зобов`язався надати позивачу (позичальнику) кредит у сумі: 9 180 доларів США строком до 02 квітня 2017 року , а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13.750 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів і кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені договором.
33.         В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03 квітня 2007 року між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким Ю. В. та зареєстрований в реєстрі за номером 926.
34.         Згідно з пунктом 1.2. договору предметом іпотеки є житлова квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тюртюбек О. О. (реєстровий номер 3360).
35.         Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2020 року у справі № 404/8340/18, яке набрало законної сили 29 грудня 2020 року, в рахунок погашення заборгованості позивача, яка виникла за кредитним договорим № 014-09.5-72291 від 03 квітня 2007 року у сумі 24 380,88 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на вищевказану квартиру шляхом продажу заставного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
36.         Приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмальком О. О. відкрито виконавче провадження № 64525255 щодо примусового виконання даного рішення та проведено опис, арешт майна боржника, зокрема квартири та з метою подальшої реалізації заставного майна проведено його оцінку, згідно якої ринкова вартість квартири становить 230 739 грн.
37.         Електронні торги проведено 18 серпня 2021 року, про що свідчить протокол № 550654, згідно з яким переможцем торгів став учасник № 5 - ОСОБА_2 з ціновою пропозицією 270 999,00 грн.
38.         За результатами проведених торгів приватним виконавцем Шмальком О. О. 30 серпня 2021 року складено акт про реалізацію предмета іпотеки.
39.         06 вересня 2021 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Потьомкіною І. А. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 896 на ім`я ОСОБА_2 .
40.         Право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 вересня 2021 року (номер запису про право власності 43813040).
Позиція Верховного Суду
41.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
42.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
43.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
44.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
45.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
46.         Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказував, що квартиру, яка належить йому на праві власності та є його єдиним житлом, всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» було відчужено на електронних торгах без його згоди.
47.         07 червня 2014 року набрав чинності Закон України від 03 червні 
2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
-          таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
-          загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
48 .         Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що позивач зареєстрований та використовує спірну квартиру як місце свого постійного проживання, іншого нерухомого майна у власності немає, загальна площа квартири не перевищує 140 кв. м, окремо згоди на відчуження спірного майна він не надавав, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.
49.         Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що матеріали справи містять докази, які дають підстави стверджувати, що спірна квартира, яка була реалізована на прилюдних торгах, не використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання, тому відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
50.         Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду з огляду на таке.
51.         Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
52.         Згідно статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
53.         Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.
54.         Згідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
55.         Судами встановлено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 листопада 2020 року у справі № 404/8340/18, яке набрало законної сили 29 грудня 2020 року та в подальшому на оскаржувалося, в рахунок погашення заборгованості позивача, яка виникла за кредитним договорим          № 014-09.5-72291 від 03 квітня 2007 року у сумі 24 380,88 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на вищевказану квартиру шляхом продажу заставного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
56.         З резолютивної частини рішення від 19 листопада 2020 року вбачається, що місцем постійного проживання позивача зазначено: АДРЕСА_3 .
57.         Також з виконавчого листа, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 05 січня 2021 року, вбачається, що місце проживання боржника ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 .
58.         На вказану адресу ОСОБА_4 надсилалась кореспонденція приватним виконавцем.
59.         05 квітня 2021 року приватним виконавцем Шмалько О. О. складено акт приватного виконавця про те, що «зі слів ОСОБА_4 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає і ніколи не проживав. Даний факт дана особа, яка являється матір`ю, підтвердила. З її слів ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_3 ».
60.         Вказані виконавчі дії проведені у присутності понятих, яким перед початком провадження виконавчих дій роз`яснено їх права та обов`язки, відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження».
61.         Крім того, з наявних в матеріалах справи кредитного та іпотечного договорів вбачається, що ОСОБА_1 вказував своєю адресу проживання саме: АДРЕСА_3 .
62.         Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
63.         Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
64.         Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
65.         У статті 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
66.         Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
67.         За змістом частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
68.         Згідно з положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
69.         Під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій так і в касаційній  скарзі позивач вказував, що він зареєстрований у спірній квартирі й, відповідно, державна реєстрація місця проживання у спірній квартирі сама по собі є беззаперечним доказом його постійного проживання, проте із вказаними твердженнями заявника колегія суддів не може погодитись, оскільки реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її єдиного місця проживання.
70.         Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 753/19968/20, провадження № 61-2482св23, згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
71.         Будь-яких інших доказів на підтвердження факту використання позивачем квартири як постійного місця проживання суду надано не було.
72.         Також колегією суддів враховано, що напротивагу доказам, наданим приватний виконавцем щодо листування із боржником за адресою:  АДРЕСА_3 , складеного акту від 05 квітня 2021 року та встановленим апеляційним судом обставинам, позивачем доказів проживання та використання спірної квартири як єдиного місця проживання не надано.
73.         Як вказано вище, сама по собі реєстрація позивача у спірній квартирі не свідчить, що вказана квартира є його єдиним місцем проживання, тому висновки апеляційного суду щодо відсутності підстав для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правомірними.
74.         Таким чином, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
75.         Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, дослідження та оцінки доказів, що є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
76.         Посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, які викладено у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, від 02 жовтня 2018 рок у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 рок у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20, від 02 червня 2021 року у справі № 725/3043/20, від 11 серпня 2021 року у справі № 398/1350/19, від 16 серпня 2021 року у справі № 523/12031/16-ц, від 21 жовтня 2021 року у справі № 300/2557/20, від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, відхиляються колегією суддів, оскільки судове рішення апеляційного суду, з урахуванням встановлених фактичних обставин, не суперечить висновкам, викладеним у вказаних постановах.
77.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
78.             Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
79.             Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2.            Постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович