ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/31610/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 листопада 2023 року                                                                                       м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Епель О.В., Собківа Я.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яким просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 17 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не надано оцінки доводам та поясненням відповідача.
Додатково зазначив, що у зв`язку з прийняттям державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження від 13 листопада 2020 року постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду винесено в окреме провадження. Крім того згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень вищезазначений документ вважається прийнятим до виконання з моменту його винесення, а після закінчення виконавчого провадження постанова про стягнення штрафу не пред`являється до виконання, а лише реєструється в автоматизованій системі як окреме виконавче провадження, що не враховано судом першої інстанції.
Звернув увагу суду, що виконавче провадження НОМЕР_1 закінчене на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" 13 листопада 2020 року, водночас виконавче провадження НОМЕР_2 відкрито 17 листопада 2020 року, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про порушення строку звернення виконавчого документа до виконання.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
30 жовтня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи обґрунтоване тим, що він не отримав апеляційну скаргу та бажає прийняти участь в судовому засіданні.
Як в вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2023 року на поштову адресу позивача ( АДРЕСА_1 ) направлено копії ухвал Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в судовому засіданні разом з апеляційною скаргою. Також судом направлено копії зазначених ухвал та апеляційної скарги в електронному вигляді 30 жовтня 2023 року на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначеному позивачем в клопотанні про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3).
Оскільки дана категорія справ, відповідно до ст. 287 КАС України, віднесена до категорії термінових та має скорочені строки розгляду, а також враховуючи, що позивач відповідно до ст. 268 КАС України належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, підстави для відкладення розгляду справи - відсутні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 25 вересня 2019 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 за невиконанням боржником рішення суду на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400,00 грн.
Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 листопада 2020 року на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено виконавче провадження НОМЕР_1.
Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 на підставі постанови від 25 вересня 2019 року НОМЕР_1.
Вважаючи протиправною постанову від 17 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 позивач звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що постанова державного виконавця від 25 вересня 2019 року по виконавчому провадженню НОМЕР_1 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн., яка набрала чинності 25 вересня 2019 року мала бути звернута до примусового виконання протягом трьох місяців, а саме до 25 грудня 2019 року, оскільки закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 не продовжує строку для звернення виконавчого документа до виконання.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
Частиною 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання визначаються ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 1 якої встановлено строк пред`явлення виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до ч. 4  ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.
Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
Відповідно до п. 13 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 04 квітня 2012 року №512/5 при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Як встановлено судом, державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17 листопада 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання постанови від 25 вересня 2019 року НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду на користь держави у розмірі 3400,00 грн. та виділено в окреме провадження у зв`язку із закінченням виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
На підставі викладеного вище, а також враховуючи що оскаржувану постанову прийнято на другий робочий день після прийняття постанови від 13 листопада 2020 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність звернення постанови від 25 вересня 2019 року №58197516 до примусового виконання саме до 25 грудня 2019 року.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем постанова від 25 вересня 2019 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №58197516 не оскаржувалась та згідно з інформацією з автоматизованої системи виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 01 квітня 2021 року виконавче провадження НОМЕР_2 закінчено у зв`язку з виконанням постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 241, 242,  243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                Н.М. Єгорова
Судді                                                                                                     О.В. Епель
                                                                                                              Я.М. Собків