Справа № 461/217/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/2329/22                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
                24 листопада 2023 року м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2022 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
                            в с т а н о в и в: 
У січні 2022 року акціонерне товариство комерційний банк (далі – АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.01.2011 року у розмірі 43912 грн. 12 коп., з якої станом на 07.12.2021 року: 39615 грн. 68 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 4296 грн. 44 коп. – заборгованість за простроченими відсотками.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до вказаного вище договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 50000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом.
Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на офіційному банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і такими формулярами та стандартами в даному випадку є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті і згідно яких обслуговується відповідач.
Звертає увагу, що право зміни кредитного ліміту врегульоване п.п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг (договору), згідно з якими, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до Умов та правил надання банківських послуг.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 43912 грн. 12 коп. та суму сплаченого судового збору – 2270 грн.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм процесуального права і повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд ухвалив рішення за відсутності відповідача без належного його повідомлення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач покликається на те, що до 15.08.2022 року не був проінформований ні про сам факт відкриття провадження в даній справі, ні про стадії розгляду справи, ні про рішення, прийняте судом, про яке він випадково дізнався, тому у нього є сумніви, чи надсилались матеріали по даній справі на адресу, вказану в апеляційній скарзі.
Вважає, що суд знехтував його правами, передбаченими статтею 55 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Наголошує, що ч.5 ст.4 ЦПК України передбачено, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Звертає увагу, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Відзиву на апеляційну скаргу від АТ КБ «Приватбанк» не надходило.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.11.2023 року, є дата складення повного судового рішення – 24.11.2023 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку – АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) зробила правовий висновок, згідно з яким, Умови та правила надання банківських послуг, з оляду на їх мінливий характер, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, з огляду на укладеність договору й вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вказала на те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
В іншій справі №382/327/18-ц (провадження №61-21994св19), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року, застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, вказав на наявність правових підстав для стягнення з позичальника інших, окрім тіла кредиту, складових частин заборгованості, зокрема, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, якщо, окрім анкети-заяви, пред`явлені до позичальника вимоги підтверджені довідкою про умови кредитування, підписаною позичальником, в якій зазначено розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені, розмір та порядок внесення щомісячного платежу тощо, оскільки Тарифи Банку та Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається банк, не є складовою кредитного договору. 
З матеріалів справи встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 04.01.2011 року (а.с.26, 123) не визначено розміру процентів за користування кредитними коштами, пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, витяг з яких долучено до позовної заяви (а.с.27-52, 124-149), не містять підпису позичальника.
Таким чином, правових підстав для нарахування процентів за вказаним кредитним договором у спірний період не було, що в повній мірі узгоджується з наведеним вище висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19).
Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку (а.с.4-23) встановлено, що у спірний період банк нараховував відповідачу проценти за користування кредитом за ставками: 30%, 27,6%, 32,4%, 42% річних, а також підвищені проценти за порушення умов договору за ставкою 84% річних.
Також встановлено, що відповідач вносив кошти на погашення кредиту, частина яких зараховувалась банком на погашення (списання) процентів за користування кредитними коштами.
Так, зокрема, у період з 30.11.2012 року по 31.07.2016 року банком нараховано відповідачу проценти за кредитом на суму 3382 грн. 61 коп. (за процентними ставками – 30%, 27,6%, 32,4%, 42% річних), з яких проценти на суму 3170 грн. 87 коп. погашено за рахунок внесених відповідачем коштів на погашення кредиту, а отже, заборгованість за кредитом станом на 31.07.2016 року, яка визначена банком у розмірі 6144 грн. 43 коп., є неправильною, проте, цю заборгованість, а саме: 6144 грн. 43 коп. – заборгованість за тілом кредиту та 210 грн. 74 коп. – заборгованість по процентам, що сумарно становить 6355 грн. 17 коп. враховано банком при нарахуванні процентів, починаючи з 01.08.2016 року.
У період з 01.08.2016 року по 30.06.2019 року банком нараховано відповідачу проценти за кредитом на суму 20819 грн. 22 коп., які нараховувалися за процентною ставкою – 42% річних (3,5% в місяць).
У вказаний період відповідачем внесено коштів на погашення заборгованості в сумі 597535 грн. 80 коп., з якої зараховано на погашення процентів в розмірі 19332 грн. 60 коп., як наслідок, станом на 30.06.2019 року, заборгованість за тілом кредиту – 42995 грн. 83 коп., а заборгованість за процентами 1486 грн. 62 коп. (20819,22 грн. – 19332,60 грн.), що сумарно становить 44482 грн. 45 коп.
Однак, у зв`язку з неправомірним нарахуванням процентів за користування кредитними коштами, вказана сума заборгованості за кредитом також не може братись до уваги, оскільки визначена неправильно.
Разом з тим, цю заборгованість (44482 грн. 45 коп.) враховано банком при нарахуванні процентів, починаючи з 01.07.2019 року.
Так, зокрема, у період з 01.07.2019 року по 07.12.2021 року банком нараховано відповідачу проценти за кредитом на суму 38669 грн. 95 коп. – за процентними ставками: 42%, 40,8% річних (3,5%, 3,4% в місяць).
За вказаний період відповідачем внесено коштів на погашення заборгованості за кредитом в сумі 183082 грн. 59 коп., списано процентів за рахунок наданого кредитного ліміту на суму 35858 грн. 25 коп., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.65-73).
Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором, обрахований банком станом на 07.12.2021 року, на суму 43912 грн., з яких: 39615 грн. 68 коп. – заборгованість за тілом кредиту, а 4296 грн. 44 коп. – заборгованість за простроченими процентами, не може враховуватись судом при вирішенні даного спору з наведених вище мотивів.
Окрім того, з урахуванням погашення за спірний період неправомірно нарахованих банком процентів на загальну суму 58361 грн. 72 коп., необхідно дійти висновку про те, що у відповідача перед банком відсутня заборгованість за вказаним кредитом, а отже, позовні вимоги банку є безпідставними і не підлягають задоволенню.
Ураховуючи допущення судом першої інстанції при вирішенні даної справи порушень норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильних висновків суду по суті вирішення спору, оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні вказаного позову в повному обсязі.
У зв`язку з тим, що в апеляційного суду відсутні повноваження направляти справу до суду першої інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, яким завершено розгляд справи, вимога апелянта в цій частині не підлягає задоволенню. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України та враховуючи наслідки розгляду справи апеляційним судом – рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк», з останнього підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721 грн. 50 коп.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 04 січня 2011 року – відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721 гривень 50 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 24 листопада 2023 року.

Головуючий                                  С.М. Бойко 

Судді:                                                  С.М. Копняк 
       
                                        А.В. Ніткевич