Справа №757/130/22-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/8530/2023

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023  року                                                                                                 місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Павлової В.В., 
розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення коштів,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення коштів. 
В обґрунтування позову вказав, що 04.09.2013 у Керченському відділенні філії «Кримське регіональне управління» між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договори № SAMDN25000737427815, № SAMDN25000737427903, № SAMDN25000737428003, № SAMDN25000737428210, № SAMDN425000737428280, № SAMDN25000737428096 (вклади «Стандарт на 12 місяців»), відповідно до умов яких позивач розмістив у банку вклади, остаточний залишок яких становить 300 000,00 дол. США строком на один рік під 8 % річних. У зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунок позивача було безпідставно заблоковано та припинено нарахуванням відсотків. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про видачу коштів. Неможливість отримання позивачем належних йому коштів змусили позивача звернутися із позовом до суду.
З урахуванням заяви про зміну предмету позову від 28.07.2022, просив суд:
- розірвати договори банківських вкладів від 04.09.2013: № SAMDN25000737427815, № SAMDN25000737427903, № SAMDN25000737428003, № SAMDN25000737428210, № SAMDN425000737428280, № SAMDN25000737428096, укладені між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»;
- зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 належні йому кошти, що були розміщені ним у вказаному банку на умовах договорів банківського вкладу від 04.09.2013 № SAMDN25000737427815, № SAMDN25000737427903, № SAMDN25000737428003, № SAMDN25000737428210, № SAMDN425000737428280, № SAMDN25000737428096, шляхом стягнення з рахунків відповідача.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року позов задоволено частково; зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 кошти, що були розміщені в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на умовах договорів банківського вкладу № SAMDN25000737427815 від 04.09.2013, № SAMDN25000737427903 від 04.09.2013, № SAMDN25000737428003 від 04.09.2013, № SAMDN25000737428210 від 04.09.2013, № SAMDN25000737428280 від 04.09.2013, № SAMDN25000737428096 від 04.09.2013, шляхом стягнення з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми банківського вкладу за договорами банківського вкладу № SAMDN25000737427815 від 04.09.2013, № SAMDN25000737427903 від 04.09.2013, № SAMDN25000737428003 від 04.09.2013, № SAMDN25000737428210 від 04.09.2013, № SAMDN25000737428280 від 04.09.2013, № SAMDN25000737428096 від 04.09.2013 у розмірі 300 000 (триста тисяч) доларів США. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким  відмовити у задоволені позову.
13.07.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
В судове засідання 05.10.2023 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бутизаконним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.
Аналогічний за змістом висновок зазначений Великою Палатою Верховного Судуу постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Аналогічний за змістом висновок зазначений у постанові верховного суду від 19 травня 2021 року у справі №757/31948/18-ц.
З матеріалів справи вбачається, що у даній справі позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення коштів. 
Як встановлено апеляційним судом, у справі №757/32332/18-ц за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів: 
1. рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладів в розмірі 300 000,00 доларів США, проценти в розмірі 113 004,00 доларів США, три проценти річних, нарахованих на заборгованість за договорами банківського вкладу, в розмірі 31 980,78 грн. та пеню в розмірі 31 980,78 грн. за договорами банківського вкладу № SAMDN25000737427815 від 04.09.2013 року, № SAMDN25000737427903 від 04.09.2013 року, № SAMDN25000737428003 від 04.09.2013 року, № SAMDN25000737428210 від 04.09.2013 року,№ SAMDN25000737428280 від 04.09.2013 року, № SAMDN25000737428096 від 04.09.2013 року; вирішено питання судового збору;
2. постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року апеляційну скаргу АТ БК «ПриватБанк» задоволено; рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року скасовано; постановлено по справі нове судове рішення про відмову в задоволенні позову;
3. постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року змінено у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови щодо підстав відмови у позові; у решті постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року залишено без змін.
Порівнявши сторони, підстави та предмет спору в частині вимог про стягнення з банку на користь позивача 300000,00 доларів США за 6-ма депозитними договорами у даній справі та у справі №757/32332/18-ц, колегією суддів апеляційного суду вбачається тотожність даних справ в зазначеній частині. 
Деяка редакційна відмінність у формулюванні позивачем повторної аналогічної вимоги про стягнення коштів («зобов`язати повернути кошти шляхом їх стягнення»)  за тими самими депозитними договорами фактично не є зміною предмета позову, оскільки по своїй суті ці предмети є аналогічними. Тотожними є і склад сторін, що є очевидним, а також підстава позову -  неповернення у визначені договорами строки грошових коштів за договорами № SAMDN25000737427815 від 04.09.2013 р., № SAMDN25000737427903 від 04.09.2013 р., № SAMDN25000737428003 від 04.09.2013 р., № SAMDN25000737428210 від 04.09.2013 р., № SAMDN25000737428280 від 04.09.2013р., № SAMDN25000737428096 від 04.09.2013 р.
Таким чином, з огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що викладення ОСОБА_1 у новому позові вимог у дещо зміненій редакції не є свідченням пред`явлення позову з інших підстав, відтак, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю. 
Щодо вимоги про розірвання договорів банківських вкладів у даній справі, в даній частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, відтак не є предметом розгляду апеляційного суду.  
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 255, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року в частині вимоги про зобов`язання банку повернути кошти шляхом їх стягнення з рахунків банку скасувати, провадження у справі в зазначені частині закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                   С.О. Журба
 
Судді                                                                                                               Т.О. Писана 
 
                                                                                                                         К.П. Приходько