ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8328/23 Справа № 179/729/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2023 року про забезпечення позову в цивільній справі номер 179/729/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку розподілу спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку розподілу спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя.
У серпні 2023 року ОСОБА_2 подала до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області заяву про забезпечення позову, в якій просила прийняти рішення про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилалась на те, що на розгляді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №179/729/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку розподілу спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя.
У період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, який тривав з 26.11.2010 року по 17.12.2021 року, а саме 02 листопада 2011 року, сторонами був придбаний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на даний будинок визнано за ОСОБА_1 (відповідачем) рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2013 року. Будинок придбався за сумісні кошти. На теперішній час вартість будинку згідно зі звітом про оцінку майна складає 377089,00 грн.
Наразі відповідач відмовляється вирішити спір у досудовому порядку, має намір продати спільне домоволодіння без згоди позивачки та виставив його на продаж. Окрім того, відповідач вживає заходів щодо перешкоджання позивачці користуватися приміщенням. Позивачка не може попасти у будинок майже місяць. Як вказують свідки, відповідач приводе покупців та показує будинок. Позивачці стало відомо, що за заявою відповідача її було знято з реєстрації без її відома 12.04.2023 року. Усі дії відповідача направлені на те, щоб позбутися спірного будинку ще до винесення рішення суду, що суттєво ускладнить його виконання та порушує права позивачки.
Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Мисечко Катерини Олександрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку розподілу спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя – задоволено.
Заборонено будь-яким особам здійснювати відчуження домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Із вказаним судовим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2023 року.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, невмотивованою та незаконною, ухвалена судом на підставі не об`єктивно з`ясованих обставин, які не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом належним чином.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку розподілу спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя було сформовано та подано до суду в електронній формі, з численними порушеннями розділу ХI «Підсистема електронного суду» рішення Ради суддів України від 26.11.2010 року №30 (в редакції від 17.07.2020 року), а саме, копії документів є неналежними доказами з огляду на те, що інформацію щодо предмета доказування прочитати неможливо через їх низьку якість.
Ухвала Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2023 року була винесена за відсутності відповідача у судовому засіданні, що позбавило його можливості висловити свої заперечення щодо законності винесення такої ухвали.
При постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховано вимоги ЦПК України, зокрема, щодо процесуальних підстав для застосування заходів забезпечення позову та роз`яснень Пленуму Верховного суду України, зокрема, щодо ймовірного зловживання забезпеченням позову в цивільному процесі.
Заява/клопотання адвоката Мисечко K.O., представника позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову є неналежним доказом/документом з огляду на те, що інформацію у такому документі прочитати неможливо через його низьку якість.
При прийнятті оскаржуваного судового рішення Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
На час подання позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку розподілу спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя, будинок, що відповідав технічному паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , вартість будинку та прибудов становила – 27941,00 грн (паспорт виготовлено Магдалинівським бюро технічної інвентаризації, і.н. 24232844 від 04.10.2011 року), знесений, що підтверджується довідкою про знищення (знесення) майна.
Факт знесення нерухомого майна є підставою для закриття розділів про нерухоме майно в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Станом на час подання позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку розподілу спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя, збудовано новий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , який, зважаючи на чинне законодавство, є самочинним будівництвом. 
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Бартош-Стрєльникова Т.М. з доводами апеляційної скарги не погодились, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
У судове зсідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним 17 жовтня 2023 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившегося відповідача. 
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі в період з 26.11.2010 року по 17.12.2021 року (а.с. 8).
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2013 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 (а.с. 15-18).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради, Казначеївський старостинський округ №2 ОСОБА_2 була знята з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 12.04.2023 року за заявою власника житла ОСОБА_1 (а.с. 82). 
До матеріалів справи долучені світлини про продаж спірного майна з описом цього майна (а.с. 75-79). 
До матеріалів справи долучено звіт про оцінку нерухомого майна: приватного житлового домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , зі світлиною про продаж спірного майна (а.с. 33-58).
Задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом спору.
Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи та нормам закону.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження 
потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.
Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі в період з 26.11.2010 року по 17.12.2021 року
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2013 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 . 
У квітні 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку розподілу спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради, Казначеївський старостинський округ №2 ОСОБА_2 була знята з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , 12.04.2023 року за заявою власника житла ОСОБА_1 . 
До матеріалів справи долучено звіт про оцінку нерухомого майна: приватного житлового домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , зі світлиною про продаж спірного майна.
Також до матеріалів справи долучені світлини про продаж спірного майна з описом цього майна. 
З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.
Крім цього, вжитий судом вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_1 , оскільки майно фактично перебуває у його володінні, і обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
ОСОБА_1 не наведено жодних аргументів, які б вказували на те, що встановлення заборони відчуження домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 може призвести до негативних наслідків. Ним не наведено жодних аргументів, які б вказували, що він може понести збитки, які викликані реально існуючими обставинами.
Доводи апеляційної скарги щодо винесення ухвали про забезпечення позову за відсутності відповідача у судовому засіданні, що позбавило його можливості висловити свої заперечення щодо законності винесення такої ухвали, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд також відхиляє, оскільки вони переважно стосуються змісту позовних вимог та обставин справи, що розглядається судом по суті.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2023 року.

Судді: