ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/7408/21                Головуючий суддя І інстанції Кочнєв О. В.
Провадження № 22-ц/818/211/23        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 грудня 2023 року                                                                 м. Харків.
 
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  представника Кредитної спілки "Лозівський взаємний кредит" - Стацевича Станіслава Казимировича на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2022 року, у справі за позовом Кредитної спілки "Лозівський взаємний кредит" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості по відсотках за договором споживчого кредиту,
в с т а н о в и в :
У лютому 2022 року КС «ЛВК» звернулось до суду з позовом та просила суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості по відсотках із застосуванням процентної ставки 90% річних за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПД №64 від 09.12.2012 року за період травень 2015 – січень 2022 року включно (ч.2 ст.625 ЦК України) в розмірі 34929,96 грн., а також суму судового збору, сплаченого при зверненні до суду 28.12.2021 року у розмірі 2270,00 грн.
Позов мотивовано тим, що 09.02.2012 року було укладено договір споживчого кредиту (пенсійний) ПД №64 між позивачем та ОСОБА_1 , за яким останній було надано кредит в розмірі 12000,00 грн., під 49% річних, загальним строком користування 36 місяці, з обов`язком погасити кредит до 09.02.2015 року. У відповідності до п.п. 3.3 вказаного договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів здійснюватиметься щомісячно згідно графіку, шляхом сплати платіжного доручення на поточний рахунок Кредитодавця не пізніше, ніж в останній робочий день поточного місяця. Згідно п.п. 3.1 зазначеного договору плата за користування кредитом (проценти) становить 49% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня оформлення кредиту. У разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховуються 90% річних. Згідно з п.п.3.2 договору споживчого кредиту (пенсійний) ПД №64 нарахування процентів здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році, кількість днів у році приймається за 360.
Вказує, що 09.02.2012 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПД №64 між позивачем та другим відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки №64П/03. У відповідності до вказаного договору ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 в повному обсязі цих зобов`язань, а саме в сумі 12000,00 грн. та відсотків за цим кредитом, а також можливих пені, неустойки, судових витрат тощо. 
В разі порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, поручитель також не виконала зобов`язання по кредитному договору через його не виконання позичальником, в зв`язку з чим утворилась заборгованість по відсотках, що стало підставою, за даними позивача, до двох судових розглядів, які завершилися судовими рішеннями про стягненням з відповідачів відповідних відсотків та судового збору у 2014 та 2015 роках.
Окремо у позовній заяві суду було надано деталізоване пояснення, чому зазначені у п.п.3.1. договору споживчого кредиту ПД №64 90% є відповідальністю, передбаченою ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки для застосування ставки 90% сторони обумовили фактичне порушення строку погашення кредиту та нарахування зазначеної ставки тільки на прострочену суму.
Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2022 року у задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі КС «ЛВК» посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду є помилковим, оскільки неправильно трактовано Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану».
Вказує, що суд першої інстанції спирається на те, що у позовних вимогам вимоги про стягнення 90% річних з відповідачів саме на підставі ст.625 ЦПК України не можуть бути задоволені, оскільки з 17 березня 2022 року діє норма, яка до 23.02.2022 звільняє позичальника від відповідальності, визначеною ст.625 ЦПК України, а після 24.02.2022 року вказана норма чітко вказує, що нарахування взагалі підлягає списанню, проте в зазначеному законі чітко зазначена та сформульована лише одна норма, яка виключно з 24 лютого 2022 року нарахування по ст.625 ЦК України підлягають списанню.
Вважає, що п.18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України Закону України №1220-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України» судом трактований не правильно.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомленням учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги по стягненню 90% річних з відповідачів саме на підставі ст.625 ЦК України не можуть бути задоволенні, оскільки з 17 березня 2022 року діє норма, яка до 23.02.2022 року звільняє позичальників від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а після 24.02.2022 року вказана норма чітко вказує, що нарахування по ст.625 ЦК України взагалі підлягає списанню.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 лютого 2012 року між кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту (пенсійний) ПД №64, за яким останній було надано кредит в розмірі 12000,00 грн. під 49% річних, загальним строком користування 36 місяців, з обов`язком погасити кредит до 09 лютого 2015 року. Згідно п.п 3.1 договору споживчого кредиту ПД №64 за користування кредитом (проценти) становить 49% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня оформлення кредиту. В разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховується 90% річних. Тип процентної ставки – фіксована (а.с.9).
На виконання зобов`язань за вказаним договором в той же день 09 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №64П/03, відповідно до п.п.1.2. якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань боржником ОСОБА_1 за кредитним договором ПД №64 від 09.02.2012 року в повному обсязі цих зобов`язань, а саме в сумі 12000,00 грн. та відсотків за цим кредитом, а також можливих пені, неустойки, судових витрат тощо (а.с.10). 
Відповідно до Довідки про нарахування та сплату відсотків з застосуванням процентної ставки 90% річних за весь час прострочення Боржником платежів по грудень 2021 року включно за період з квітня 2020 року по грудень 2021 року заборгованість за несплаченими відсотками (90% річних) по кредиту за договором споживчого кредиту за зазначений період складає 10343,19 грн., які позивач і бажає стягнути (а.с.110).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року (справа № 625/41/16-ц) викладені такі правові висновки.
«Тобто, у постановах Великої Палати Верховного Суду зазначається, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.
У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.  
У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.»
З матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2012 року між кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту (пенсійний) ПД №64, за яким останній було надано кредит в розмірі 12000,00 грн. під 49% річних, загальним строком користування 36 місяців, з обов`язком погасити кредит до 09 лютого 2015 року. 
У відповідності до п.3.3 договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів здійснюватиметься щомісячно згідно графіку шляхом внесення готівки в касу або платіжним дорученням на поточний рахунок банку не пізніше, ніж в останній робочий день поточного місяця.
Згідно п.4.2 договору протягом дії кредитного договору або до повного погашення заборгованості по кредиту відповідач зобов`язується отримувати пенсію в Барвінківському відділенні "Ощадбанку та щомісячно сплачувати кредит згідно графіку з пенсійного рахунку відкритого в вищезазначеному банку протягом 36 місяців, починаючи з наступного місяця після укладення цього договору.
Пунктом 5.4.3 кредитного договору передбачено, що позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку наявності хоча б однієї із зазначених обставин у договорі.
На виконання зобов`язань за вказаним договором в той же день 09 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №64П/03, відповідно до п.п.1.2. якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань боржником ОСОБА_1 за кредитним договором ПД №64 від 09.02.2012 року в повному обсязі цих зобов`язань, а саме в сумі 12000,00 грн. та відсотків за цим кредитом, а також можливих пені, неустойки, судових витрат тощо.
Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2014 року позов КС «Лозівський взаємний кредит» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КС «Лозівський взаємний кредит» суму заборгованості по відсотках договору споживчого кредиту (пенсійний» ПД №64 за березень 2014 року-липень 2014 року включно в розмірі 1409 грн 54 коп. та судові витрати.
Заочним рішенням Лозівського районного суду Харківської області від 07 травня 2015 року позовні вимоги Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПД № 64 від 09.02.2012 року по кредиту за серпень 2014 року – квітень 2015 року задоволено, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки “Лозівський взаємний кредит суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 6862 гривень 49 копійок; суму заборгованості по відсотках за серпень 2014 року – квітень 2015 року включно в сумі 2985 гривень 28 копійок, суму штрафу за невиконання п. 4.2 договору споживчого кредиту (пенсійний) в розмірі 2400 гривень 00 копійок, а всього на загальну суму в 12247 гривень 77 копійок та судові витрати.
У справі, що переглядається, позивач обґрунтовує заявлені вимоги змістом п.3.1 кредитного договору, стверджуючи, що сторони обумовили відповідальність позичальника за неправомірне користування кредитними коштами поза межами строку дії договору у виді нарахування процентів за ставкою 90% річних.
Пунктом 3.1. кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує проценти за користування кредитом у сумі 54% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування коштами. У разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховується 90% річних.
У пункті 3.3 договору «сторони домовились, що погашення кредиту та процентів здійснюватиметься щомісячно згідно графіку, що є додатком №1 до цього договору…»
Кредитний договір не містить окремих положень та/або умов про нарахування процентів за неправомірне користування кредитом після закінчення строку кредитування.
Отже, проаналізувавши зміст кредитного договору у цілому, апеляційний суд приходить до висновку, що передбачений пунктом 3.1 збільшений розмір процентів - 90% річних від суми непогашеної заборгованості, нараховується виключно в межах строку кредитування, а тому після припинення кредитного договору до позичальника має застосовуватися міра відповідальності за порушення  грошового зобов`язання, передбачена статтею 625 ЦК України.
У підтвердження заявленої суми нарахованих процентів позивач подав суду довідку, зміст якої не дає можливості встановити, яким чином нараховані проценти. 
Такий документ не є доказом у розумінні ч.1 ст.76 ЦПК України. У позові також відсутнє обґрунтування порядку нарахування процентів.
З огляду на встановлене, заявлений позов не є обґрунтованим. 
Наведені обставини та правове обґрунтування свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Кредитної спілки "Лозівський взаємний кредит" - Стацевича Станіслава Казимировича - залишити без задоволення.
Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 04 грудня 2023 року.
Головуючий                                                                 В.Б.Яцина.
Судді                                                                         І.В.Бурлака.

                                                                               Ю.М.Мальований.