ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року	Львів	Справа № 463/5752/23 пров. № А/857/19908/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача -                                         Шкробак О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.10.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Рудаков Д.І.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09.10.2023р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

06.07.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
скасувати постанову поліцейського Департаменту патрульної поліції /ДПП/ Гнатюк М.І. серії ЗАВ № 02475408 від 06.06.2023р., якою її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.; закрити справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі;
скасувати постанову поліцейського ДПП Тукаленко К.М. серії ЗАВ № 02492626 від 08.06.2023р., якою її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.; закрити справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (а.с.1-2).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.10.2023р. заявлений позов задоволено; скасовано постанови серії ЗАВ № 02475408 від 06.06.2023р. та серії ЗАВ № 02492626 від 08.06.2023р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.; закрито справи про адміністративні правопорушення; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.45-47).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ДПП, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.51-57).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що особливості притягнення до адміністративної відповідальності в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, визначені ст.ст.14-2, 279-1, 279-3 КУпАП.
Спірні правопорушення зафіксоване технічним засобом – Каскад, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018; інформація про допущені правопорушення міститься у мережі Інтернет на відповідному сайті.
Оскільки власником автомобіля марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , який двічі допустив перевищення встановленого обмеження швидкості, є ОСОБА_1 ; інша особа ( ОСОБА_2 ) із повідомленням про те, що саме ним допущено порушення Правил дорожнього руху /ПДР/, до органу Національної поліції не зверталася; відомості про належного користувача відповідно до даних Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» є відсутніми, тому спірна постанова відповідає вимогам діючого законодавства.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії 3АВ № 02492626 від 08.06.2023р., винесеної інспектором ДПП Тукаленко К.М., о 18 год. 59 хв 05.06.2023р. позивач ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем марки «Skoda», модель «Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 523 км + 260 м автодороги М06 «Київ-Чоп», рухалася зі швидкістю 74 км/год. (при обмеженні швидкості 50 км/год.), чим перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 24 км/год., та порушила вимоги п.12.9 «б» ПДР. Швидкість вимірювалася приладом Каскад 106-1120.
На підставі наведеного відповідачем визнано позивача винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.4).
Окрім цього, відповідно до постанови серії 3АВ № 02475408 від 06.06.2023р., винесеної інспектором ДПП Гнатюк М.І., о 20 год. 42 хв 05.06.2023р. позивач ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем марки «Skoda», модель «Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 394 км + 318 м автодороги М06 «Київ-Чоп», рухалася зі швидкістю 77 км/год. (при обмеженні швидкості 50 км/год.), чим перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 27 км/год., та порушила вимоги п.12.9 «б» ПДР. Швидкість вимірювалася приладом Каскад 145-1220.
На підставі наведеного відповідачем визнано позивача винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.3).

          Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату вчинення правопорушень власником автомобіля марки «Skoda», модель «Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , була позивач ОСОБА_1 , а тому відповідно до ч.1 ст.14-2 КУпАП постанова про притягнення до адміністративної відповідальності правомірно винесена стосовно позивача як власника відповідного транспортного засобу.
Проте, до матеріалів справи долучена заява ОСОБА_3 щодо належного користувача та керування спірним транспортним засобом в день вчинення вказаних правопорушень.
За таких обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є помилковим.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

          Відповідно до п.12.9 «б» ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

          В частині визначення суб`єкта адміністративних правопорушень, передбачених ст.122 КУпАП, колегія суддів керується таким.

Приміткою ст.122 КУпАП визначено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
В свою чергу, згідно положень ч.1 ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу (ч.3 ст.14-2 КУпАП).
Відповідно до ч.1 ст.279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Таким чином, суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ст.122 КУпАП, може бути лише фізична особа, яка:
керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення;
є власником транспортного засобу;
є керівником юридичної особи, якій належить на праві власності транспортний засіб.

          Із змісту реєстраційної картки ТЗ слідує, що власником автомобіля марки «Skoda», модель «Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , є позивач ОСОБА_1 (а.с.34).
          Вказані обставини не заперечуються учасниками справи.

Згідно з п.3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затв. постановою КМ України № 1145 від 08.10.2022р., підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування.

Як слідує з матеріалів справи, позивач не скористався своїм правом на внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу.
З огляду на вищенаведене, оскільки не було внесено відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, тому позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як фізичну особу, якій належить на праві власності транспортний засіб, і накладено стягнення.

Разом з тим, згідно позовної заяви ОСОБА_1 передала 05.06.2023р. в користування ОСОБА_2 належний їй транспортний засіб разом з реєстраційним документом на нього (а.с.1).
Вказані обставини підтверджуються сукупністю доказів по справі, а саме:
письмовою заявою ОСОБА_2 від 02.07.2023р., в якій останній підтверджує факт керування належним позивачем автомобілем 05.06.2023р. і перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортного засобу (а.с.10);
письмовими заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 01.07.2023р., згідно яких останні підтвердили керування ОСОБА_2 належним позивачу автомобілем 05.06.2023р. (а.с.8, 9).
За таких обставин під час судового розгляду підтверджено факт керування належним позивачу автомобілем 05.06.2023р. іншою особою – ОСОБА_2 . 

Додатково колегія суддів враховує, що дійсно позивачем не дотримані вимоги ч.1 ст.279-3 КУпАП щодо звільнення від адміністративної відповідальності.
Разом з тим, під час судового розгляду достовірно з`ясована особа правопорушника ( ОСОБА_2 ), який підтвердив факт порушенням ним ПДР, а також сплатив суму штрафів в добровільному порядку та представив апеляційному суду підтверджуючі документи (а.с.77, 78).

Отже, належних доказів вчинення правопорушень ОСОБА_1 , встановлених ч.1 ст.122 КУпАП, не представлено.
Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та помилково накладено на неї адміністративні стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за кожне правопорушення.
Також складені інспекторами ДПП постанови за наведених обставин не можна вважати належними і допустимими доказами по справі.

Допущена судом неточність у рішенні стосовно особи, яка перебувала 05.06.2023р. за кермом транспортного засобу (помилково зазначено ОСОБА_3 замість ОСОБА_2 ), усунута судом апеляційної інстанції і не може вважатися достатньою підставою для скасування судового рішення.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.
За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ДПП.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.10.2023р. в адміністративній справі № 463/5752/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Департамент патрульної поліції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 24.11.2023р.