ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
22 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 179/541/20
провадження № 51-4875км23
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання          ОСОБА_4 ,
прокурора                                               ОСОБА_5 ,
захисників                                              ОСОБА_6 ,
                                                                ОСОБА_7   (у режимі відеоконференції),
засудженого                                           ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
потерпілого                                             ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скаргизасудженого 
ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно 
 
ОСОБА_8 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 
ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
 
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 
10 000 грн.
 
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат. 
 
За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, 15 липня 2019 року близько 17 години 00 хвилин на 38 км., автодороги Т-04-10 зі сполученням Дніпропетровськ - Магдалинівка - Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_8 , маючи право керування транспортним засобом, керуючи вантажним автомобілем марки «САЗ» моделі «3507», 1989 року виробництва, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС від 21 серпня 2006 року № 032106 виданий РЕВ 3-го МРЕВ ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області, належить ОСОБА_11 , рухаючись по проїзній частині автодороги Т-04-10 зі сторони с. Поливанівка в напрямку смт. Магдалинівка, перед початком зміни напрямку руху (виконання повороту ліворуч), не впевнився в безпечності свого маневру в результаті чого, здійснив зіткнення з легковим автомобілем, який рухався у попутному напрямку та виконував маневр обгону - марки «ВАЗ» моделі «21061» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 28 травня 1991 року виданого МРЕВ ДАІ Василівського РВ УМВС України в Запорізькій області, належить ОСОБА_12 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який має право керування транспортним засобом.
 
У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21061», ОСОБА_9 , отримав сукупність тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечні для життя.
 
В даній дорожній обстановці водій автомобіля «САЗ» моделі «3507» ОСОБА_8 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля марки «САЗ», моделі «3507» ОСОБА_8 , визначалася виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати.
 
При заданому механізмі події, дії водія автомобіля марки «САЗ», моделі «3507» ОСОБА_8 , не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 06 липня 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін. 
 
Вимоги та доводи, викладені у касаційній скарзі
 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 вказує, що вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції є явно несправедливими через суворість й просить застосувати до нього ст. 75 КК та скасувати додаткову міру покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Вважає, що судові рішення щодо нього підлягають зміні, просить врахувати обставини, що мають значення і дають підстави для звільнення його від призначеного основного покарання та без додаткового покарання передбаченого ч. 2 ст. 286 КК. 
 
Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 отримав в повному обсязі відшкодування моральної та матеріальної шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Також він немає претензії до засудженого та просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, про що свідчить заява 
ОСОБА_9 ,  з якою він звернувся до Верховного Суду, та додана до неї розписка.
 
Засуджений наголошує, що винуватість визнає повністю і просить суд взяти до уваги, що  він працює водієм і надає послуги перевезення, що є єдиним джерелом доходу та засобом існування сім`ї.
 
Крім того, стороною захисту до Суду касаційної інстанції надана заява потерпілого ОСОБА_9 , в якій він просить змінити судові рішення щодо засудженого та застосувати до нього ст. 75 КК. Вказує, що засуджений відшкодував шкоду завдану злочином у повному обсязі. 
 
У касаційній скарзі прокурор, просить судові рішення стосовно ОСОБА_8  змінити в зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
 
На обґрунтування своєї позиції, посилається на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно врахували як обтяжуючу покарання ОСОБА_8 обставину, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, оскільки засуджений вчинив злочин з необережності іне міг усвідомлювати, що вчиняє кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку.
 
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні
 
Захисники та засуджений підтримали касаційну скаргу ОСОБА_8 , просили її задовольнити, а касаційну скаргу представника публічного обвинувачення підтримали частково.
 
Потерпілий вважає, що призначене ОСОБА_8 місцевим судом  покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки є обґрунтованим, просить суд звільнити засудженого ОСОБА_8 лише від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК.   
 
Прокурор у повному обсязі підтримав касаційну скаргу представника публічного обвинувачення та не підтримав доводів, зазначених у касаційній скарзі засудженого та просив залишити її без задоволення.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, захисників, потерпілого та прокурора, перевіривши доводи, викладені в касаційних скаргах і дослідивши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов висновків, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню.
 
Згідно з положеннями ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
Положеннямист. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керуєтьсястаттями 412-414 КПК.
 
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
 
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_8  та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК не оспорюються в касаційних скаргах.
 
Доводи касаційної скарги представника публічного обвинувачення стосовно безпідставного врахування судом обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку є обґрунтованими з огляду на таке.
 
Обтяжуючі обставини, зазначені в ст. 67 КК, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.
 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається, зокрема, вчинення злочину щодо особи похилого віку.
 
Встановлення обтяжуючих обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.  
 
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, якнеобережна форма вини. За наведених обставин спричинені в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження особі похилого віку не охоплювались і не могли охоплюватись умислом засудженого, а тому відсутні правові підстави для  врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК обставини, яка обтяжує покарання.
 
Таким чином, вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції у цій частині підлягають зміні, шляхом виключення із судових рішень посилання на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. 
 
Колегія суддів вважає, що доводи засудженого в частині безпідставного призначення йому додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, є необґрунтованими, оскільки не застосування такого виду додаткового покарання не буде мати позитивного впливу на виправлення засудженого, який проявив неуважність, порушивши правила дорожнього руху, що призвело до наслідків у виді отриманих потерпілим тяжких тілесних ушкоджень та пошкодженого транспортного засобу і не буде сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів особи й суспільства. Доводи засудженого ОСОБА_8 про те, що він працює водієм, що є єдиним джерелом заробітку, є непереконливими, адже вони не підтверджуються матеріалами кримінального провадження і у будь-якому випадку наявність цих обставин не зменшує суспільну небезпеку скоєного. Таким чином, підстав для зміни судових рішень в частині призначення засудженому додаткового покарання немає.
 
В той же час, Суд дійшов висновку про можливість застосування до засудженого ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі статей 75, 76 КК.
 
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
 
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
 
При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
 
Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК. 
 
Згідно вказаної норми кримінального закону, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
 
Суд, оцінюючи доводи засудженого в цій частині та перевіривши матеріали кримінального провадження, бере до уваги, що ОСОБА_8 щиро розкаюється у вчиненому, у повному обсязі відшкодував заявлену потерпілим майнову та моральну шкоду, його стан здоров`я, який згідно наданих медичних документів переніс мікро інсульт і потребує догляду та лікування. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_8 під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що обмежують можливість звільнення засудженого від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, матеріали справи не містять.
 
Водночас Суд звертає увагу, що з урахуванням вищенаведеного, конкретних обставин цього кримінального провадження, зміст і обсяг допущених засудженим порушень правил безпеки дорожнього руху, відсутність в результаті пригоди незворотних наслідків та обтяжуючих покарання обставин, відношення останнього до скоєного кримінального правопорушення, позиції потерпілого, який просить звільнити засудженого від відбування основного покарання, колегії суддів вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування ним реального покарання у виді позбавлення волі, тобто із застосуванням положень статей 75, 76 КК в умовах здійснення за ним контролю органом пробації при звільненні від відбування покарання з випробуванням.
 
Зважаючи на викладене, оскаржені судові рішення належить змінити на підставі  
п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК. Касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі, а касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню. 
 
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК,  Верховний Суд 
 
ухвалив: 
 
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити.
 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
 
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 13 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду 
від 06 липня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно  ОСОБА_8   змінити.
 
Виключити із судових рішень посилання як на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
 
Вважати  ОСОБА_8  засудженим за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
 
На підставі ст. 75 КК звільнити  ОСОБА_8  від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
 
У решті зазначені судові рішення залишити без зміни.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                                     ОСОБА_3