постанова
ІМЕНЕМ  УКРАЇНи
30 листопада 2023 року                                                                                    
м. Київ
справа № 764/5577/13к
провадження  № 51-3572км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                        ОСОБА_1 ,
суддів                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 ,
захисника                                            ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
прокурора                                           ОСОБА_6 ,                      
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Севастополя                 від 08 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Севастополя                       від 11 грудня 2013 року у кримінальному провадженні № 12013140060003016 за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Севастополя, та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Нова Деревня Первомайського району Автономної Республіки Крим, жителя м. Севастополя,
обох у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ленінського районного суду м. Севастополя від 08 жовтня                       2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Севастополя               від 11 грудня 2013 року, ОСОБА_8 та   ОСОБА_9 засуджено за ч. 2           ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі статей 75-79, 104 КК обох звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Судові рішення щодо ОСОБА_9 в касаційному порядку не оскаржуються.    
Районний суд установив, що 29 вересня 2012 року приблизно об 11:15 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою, поблизу будинку № 50 на вул. Рябова в місті Севастополі шляхом ривка відкрито викрали у неповнолітнього ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung E2121» вартістю 369 грн та грошові кошти у сумі 43,55 грн, після чого із викраденим з місця  злочину зникли та розпорядились ним на свій розсуд, чим спричинили потерпілому  матеріальної шкоди на суму 412, 55 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані судові рішення через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
На думку захисника, суд першої інстанції в основу обвинувального вироку поклав неправдиві показання засудженого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні обмовив ОСОБА_8 . Вважає, що цей суд не дав належної оцінки показанням останнього, який пояснив, що ніяких речей він у ОСОБА_10 не забирав, телефон і гроші у потерпілого забрав ОСОБА_9 , а він пішов далі, потім ОСОБА_9 наздогнав його і сказав бігти.
Зазначає, що у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції не дав умотивованих відповідей на доводи її апеляційної скарги, а тому ухвалене цим судом рішення не відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.
Позиція учасників у суді касаційної інстанції 
Захисник вимоги касаційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги і просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.           
Інших учасників було повідомлено про день і час касаційного розгляду справи через оголошення на вебсайті Верховного Суду розміщеного на порталі «Судова влада України», однак вони у судове засідання не з`явилися. Засобів електронного або мобільного зв`язку стороною захисту не надано.
Як убачається з матеріалів провадження, на час розгляду касаційної скарги засуджений ОСОБА_8 вже відбув призначене покарання. Крім того, із дня подачі касаційної скарги захисником минув тривалий період часу упродовж якого він та засуджений долею скарги не цікавилися та будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу не подавали, що свідчить про втрату ними інтересу до розгляду скарги. За таких обставин, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів визнала можливим розглянути цю скаргу без участі сторін, за наявними у провадженні матеріалами.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та прокурора, перевіривши матеріали  провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Встановлені районним судом та зазначені у вироку фактичні обставини кримінального провадження ґрунтуються на аналізі доказів, досліджених й ретельно перевірених у судовому засіданні, а саме: показаннях засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 , свідка                ОСОБА_11 ; протоколах: огляду місця події від 29 вересня 2012 року, пред`явлення особи до впізнання від 14 травня 2013 року (потерпілий впізнав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ),  виїмки мобільного телефону потерпілого у ОСОБА_11 (під час чого останній пояснив, що вказаний телефон він придбав у ОСОБА_8 ) та іншими доказами у своїй сукупності.
Ці докази зібрані у встановленому законом порядку, є логічними та послідовними, узгоджуються між собою в цілому та в деталях, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. 
За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, з урахуванням показань учасників судового процесу та інших ретельно досліджених доказів, висновок цього суду у вироку про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину є обґрунтованим та правильним.  
Наведені в касаційній скарзі захисника доводи є аналогічними тим, що були викладені нею в апеляційній скарзі та були предметом аналізу і перевірки в суді апеляційної інстанції.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника цей суд дійшов висновку про законність вироку місцевого суду, а тому залишив це рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Ухвалюючи таке рішення апеляційний суд навів у ньому відповідні мотиви та обґрунтування,  на підставі чого він дійшов такого висновку.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі зокрема зазначив, що показання потерпілого ОСОБА_10 є послідовними та не містять суперечностей, останній в суді чітко вказав на ОСОБА_8 як особу, яка 29.09.2012 спільно із ОСОБА_9 відкрито заволоділи його майном. При цьому ОСОБА_8 вирвав у нього з рук пакет в якому знаходились грошові кошти, а ОСОБА_9 вирвав з рук мобільний телефон. У той же час, доводи сторони захисту в скарзі про те, що ОСОБА_9 обмовив ОСОБА_8 через помсту нічим об`єктивно не підтверджуються та є лише намаганням уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Наведені в касаційній скарзі захисника доводи не ставлять під сумнів правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях і не містять обґрунтувань, які би давали підстави стверджувати, що ці судові рішення ухвалені без додержання вимог статей 370, 374, 419 КПК.
Вирок районного суду та ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованими та вмотивованими, у них наведено відповідні мотиви, з яких виходили ці суди, і положення закону, якими вони керувалися при ухваленні своїх рішень.
Під час перевірки оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть бути підставами для їх зміни чи скасування, а тому підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 434, 436, 441, 442 та  п. 15             розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Севастополя від 08 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Севастополя від 11 грудня 2013 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді : 

____________________                              ________________                       _________________    
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                         ОСОБА_3