ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/3680/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Колоколов С.І., Савицький Я.Ф.

секретар судового засідання – Кияшко Р.О.
за участю представників:          
від прокуратури: не з`явився
від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області: не з`явився
від Акціонерного товариства “Одеський припортовий завод”: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі
апеляційну скаргу  Акціонерного товариства “Одеський припортовий завод”
на ухвалу Господарського суду Одеської області  від 25.08.2023 про забезпечення позову, суддя в І інстанції Пінтеліна Т.Г.,
у справі №916/3680/23
за позовом: заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області 
до відповідача:  Акціонерного товариства “Одеський припортовий завод”
про  стягнення 7 629 602,51 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Одеської обласної прокуратури  в інтересах держави  в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до відповідача - Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод" про стягнення 7 629 602,51 грн заборгованості. 
В обґрунтування підстав позову прокурор зазначив про систематичне істотне порушення  відповідачем умов договору  №1 від 26.02.2015  щодо організації державної пожежної охорони ГУ ДСНС України в Одеській області. Вказує, що станом на 01.07.2023 у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором за період лютий-червень 2023 у розмірі 7  629 602,51 грн (з урахуванням часткової сплати заборгованості підприємством за лютий 2023 року в сумі 1  547  234,59 грн).
Одночасно з позовом до Господарського суду Одеської області від заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої прокурор просив суд вжити заходи забезпечення шляхом накладення арешту на грошові кошти Акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” в розмірі 7  629  602,51 грн, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках відповідача, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття судом вищевказаного заходу забезпечення позову прокурор посилається на те, що однією з підстав для несплати допущеної заборгованості АТ «Одеський припортовий завод» зазначено про важкий фінансовий стан підприємства. При цьому згідно відкритих даних мережі Інтернет, зокрема, веб-порталу Прозорро, АТ «Одеський припортовий завод» з початку 2023 року проведено більш ніж 23 закупівель товарів та послуг на загальну суму більш ніж 13 млн гривень. Укладено договорів на загальну суму більш ніж 10 млн гривень. На думку позивача, за вказаних обставин вбачається, що підприємство ухиляється від свого обов`язку за договором про надання послуг від 26.02.2015 №1, продовжуючи вести господарську діяльність, витрачаючи кошти не для здійснення.
Ухвалою Господарського суду Одеської  області від 25.08.2023 у справі №916/3680/23 заяву Одеської  обласної прокуратури  про забезпечення позову задоволено; з метою забезпечення позову у даній справі накладено арешт на грошові кошти,  що належать    Акціонерному товариству "Одеський припортовий завод" у розмірі 7  629 602,51 грн, які знаходяться у банківських установах на всіх рахунках відповідача, інформація  про які   буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки в діях відповідача вбачається ймовірність ускладнення виконання рішення у даній справі у разі задоволення позову, беручи до уваги, що обраний позивачем захід до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача відповідає предмету позовних вимог і може забезпечити фактичне виконання судового рішення, тому вважає обґрунтованою подану заяви про забезпечення позову, у  зв`язку з чим вбачає за можливе з метою забезпечення позову у даній справі накласти арешт на грошові кошти та майно в межах суми.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 06.09.2023 від Акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга та письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких скаржник просить скасувати ухвалу про забезпечення позову від 28.08.2023 у справі №916/3680/23.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що прокурором не долучено жодних доказів, що на момент подання заяви про забезпечення позову, на рахунках відповідача наявні кошти, а також не доведено, що на момент виконання рішення вони можуть бути витрачені на інші цілі. 
Зазначає, що Позивачем наведено, як доказ витрачання коштів, інформацію з відкритих джерел мережі «Інтернет», зокрема веб-порталу «ПРОЗОРРО», щодо проведених закупівель на товари, роботи та послуги та укладення договорів. Проте це не є належним доказом витрачання коштів, оскільки позивач не надав доказів про розрахунок за даними договорами. Інформація на порталі «ПРОЗОРРО» не є належним доказом про рух коштів відповідача. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, без наведення відповідного обгрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Одеської обласної прокуратури, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
До суду апеляційної інстанції від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останнє просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін. Зокрема, управління вказує, що як вбачається з доказів доданих до заяви про забезпечення позову, дані договори на сайті «Прозорро» є оплатними та породжують зобов`язання відповідача здійснити оплату.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 у справі №916/3680/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” ухвалу Господарського суду Одеської  області від 25.08.2023 у справі №916/3680/23 та призначено розгляд даної справи на 07.11.2023 о 12:30.
У судовому засіданні 08.11.2023 представники учасників справи участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представників учасників справи за наявними матеріалами справи яких достатньо для розгляду заяви по суті.
Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при постановлення оскаржуваної ухвали, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Частиною 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Отже з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Частиною 1 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є  достатньо обґрунтоване припущення,  що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021р. у справі №910/4669/21).
У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022р. у справі №910/12404/21).
Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020р. у справі №910/9400/20, від 21.12.2020р. у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020р. у справі №753/22860/17).
Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.
Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.
Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. 
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі №381/4019/18.
Судова колегія зауважує, що заходи забезпечення позову мають відповідати предмету позову.
Як вбачається із матеріалів оскарження ухвали, предметом позову є майнова вимога позивача до відповідача про стягнення 7 629 602,51 грн заборгованості у зв`язку із невиконанням останнім зобов`язання за укладеним між сторонами договором № 1 від 26.02.2015  щодо організації державної пожежної охорони ГУ ДСНС України в Одеській області.
В обґрунтування підстав позову прокурор зазначив про систематичне істотне порушення  відповідачем умов договору  №1 від 26.02.2015  щодо організації державної пожежної охорони ГУ ДСНС України в Одеській області. Вказує, що станом на 01.07.2023 у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором за період лютий-червень 2023 у розмірі 7  629 602,51 грн (з урахуванням часткової сплати заборгованості підприємством за лютий 2023 року в сумі 1  547  234,59 грн).
При цьому, колегія суддів зауважує, що безпосередні причини невиконання зобов`язань відповідачем, а також обґрунтованість позовних вимог наразі не входять до компетенції апеляційного суду та мають бути з`ясовані під час розгляду справи по суті.
Разом з тим, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежать від тієї обставини, чи матиме відповідач фінансову (грошову) можливість для виконання рішення суду. 
Заходи забезпечення позову, які заявник просить вжити у поданій заяві, стосуються  коштів, які знаходяться на рахунках відповідача в межах суми позовних вимог  7629602,51 грн.
Тому, застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову шляхом  накладення арешту на грошові кошти  в межах заявлених позовних вимог безпосередньо пов`язане з предметом позову та відповідає предмету позовних вимог, з якими заявник звернувся до суду.
Адекватність такого заходу забезпечення позову, як  накладення арешту на грошові кошти  відповідача у межах ціни позову, дійсно полягає у тому, що такі дії мають забезпечити реальне виконання судового рішення при задоволенні позову. 
Водночас, невжиття судом зазначеного заходу забезпечення позову дає можливість відповідачу розпорядитися наявними коштами з метою уникнення відповідальності та може призвести (у разі задоволення позову) до утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду.
При цьому, колегія суддів враховує як доказ витрачання коштів, інформацію з відкритих джерел мережі «Інтернет», зокрема веб-порталу «ПРОЗОРРО», щодо проведених закупівель на товари, роботи та послуги та укладення договорів, згідно яких АТ «Одеський припортовий завод» з початку 2023 року проведено більш ніж 23 закупівель товарів та послуг на загальну суму більш ніж 13 млн гривень. Укладено договорів на загальну суму більш ніж 10 млн гривень. Позивачем жодним належним чином вказане не спростовано.
Певне обмеження відповідача у можливості розпорядження коштами на поточних рахунках не може бути розцінене судом як перешкоджання здійсненню його господарської діяльності, оскільки опосередковане його обов`язком виконання умов договору, спрямоване саме на збереження грошових коштів останнього до вирішення спору по суті, а тому переслідує легітимну мету та забезпечує збалансованість інтересів сторін.
При цьому апеляційний господарський суд звертає увагу, що вказаний захід забезпечення позову не порушує права або охоронювані законом інтереси осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі не зазначає, яким чином накладення арешту на грошові кошти у межах оспорюваної суми призведе до порушення його прав, не зазначає про наявність у нього на відкритих рахунках в банківських та інших фінансово-кредитних установах достатньої кількості грошових коштів, що може свідчити про можливість реального та фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог прокурора.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що застосований місцевим господарським судом захід забезпечення позову, а саме  накладення арешту на грошові кошти  відповідача у межах заявленої до стягнення суми, є обґрунтованим, адекватним та співмірним, оскільки:
-відповідає предмету спору;
-спрямований запобіганню виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову;
-забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову.
Вищевикладене згоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 20.06.2022 року у справі №  904/7615/21, від 05.08.2022 року у справі № 905/447/22, від 22.07.2019 року у справі № 914/120/19, від 17.05.2021 року у справі №  911/8/21,  від 28.12.2021 року у справі № 910/13681/21.
Також колегія суддів зазначає, що у випадку арешту коштів на рахунках, гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову. Арешт коштів, як такий, не означає зміну їх власника. Водночас, у випадку стягнення грошових коштів на користь певної особи, такі кошти зараховуються на рахунки особи, на користь якої ухвалене судове рішення, та вибувають із власності боржника (постанова Верховного Суду від 17.05.2021 року у справі № 911/8/21).
Крім того, за змістом ч.1 ст.145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що обраний позивачем захід забезпечення позову у вигляді  накладення арешту на грошові кошти  відповідача відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023р. у справі №905/448/22 про те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022р. у справі №905/446/22).
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 275 та ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи заяву, дав вірну оцінку доводам сторін, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали  суду - без змін.
Згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58). 
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення питання щодо відмови у забезпеченні позову.
Посилання скаржника на неправильне застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акту апеляційний господарський суд не вбачає.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку  ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2684 грн покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 136, 137, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Одеської  області від 25.08.2023 у справі №916/3680/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09.11.2023.

Головуючий суддя                                                              А.І. Ярош

судді                                                                                Я.Ф. Савицький

                                                                                                С.І. Колоколов