ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2023 року                                 
м. Харків
справа № 645/2237/23
провадження № 22-ц/818/1517/23  
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.
сторони справи:
заявник – ОСОБА_1 
заінтересована особа - Друга Харківська Міська державна нотаріальна контора
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 червня 2023 року постановлену у складі судді Іващенко С.О.,
ВСТАНОВИВ:
В травні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад п`ять років, а саме з 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заяви зазначала, що встановлення факту проживання однією сім`єю їй необхідне для прийняття спадщини.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.06.2023 цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Друга Харківська Міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишено без розгляду.
Ухвала мотивована тим, що зі змісту заяви вбачається спір про право, так як вимога про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем пов`язана з доведенням факту прийняття спадщини, на яку можуть мати право інші спадкоємці, коло яких при розгляді даної заяви встановлено бути не може.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд не встановив який конкретно спір про право виникає, адже не дослідив матеріали справи та не надав уваги запереченням Представника заявника, щодо наявності в матеріалах справи відповіді Другої Харківської міської державної нотаріальної контори № 516/02-14 від 16 травня 2023 року де зазначено, що «ніякі інші особи з питання прийняття спадщини після гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори не зверталися». Апелянт також зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги практику Верховного Суду з розгляду справ у подібних правовідносинах.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи в травні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , понад п`ять років, а саме з 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заяви зазначала, що встановлення факту проживання однією сім`єю їй необхідне для прийняття спадщини.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.06.2023 цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Друга Харківська Міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишено без розгляду
Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, – залишає заяву без розгляду.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд зазначеного до уваги не взяв, тому його висновок є помилковим.
Суд не зазначив, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право ОСОБА_1 на прийняття спадщини, тобто не встановив між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно реальним, а не гіпотетичним.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18).
Суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявна відповідь Другої Харківської міської державної нотаріальної контори № 516/02-14 від 16 травня 2023 року де зазначено, що «ніякі інші особи з питання прийняття спадщини після гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори не зверталися»
Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з тим, що ОСОБА_1 не надано документів на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Отже, висновок суду про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження є передчасним.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм
Відповідно висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, є помилковим, а отже, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа – передачі для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У відповідності до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-369, 371, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 червня 2023 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.
Головуючий                                                        О. Ю. Тичкова

Судді                                                                        О.В. Маміна 

                                                                       Н.П.Пилипчук