справа № 758/10111/20
провадження № 22-ц/824/12782/2023
головуючий у суді І інстанції Рибалка Ю.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
   30 листопада 2023 року                                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Подільського районного суду міста Києва від 1 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська Пожежно-Страхова Компанія», третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо - транспортною пригодою, в якій просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 38 342 грн 14 коп., а також судові витрати в сумі 31 340 грн 80 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 29 грудня 2019 року о 12 год. 40 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_1 на ділянці 252 км. + 920 м. траси Київ-Одеса (М-05), здійснив проїзд нерегульованого перехрестя та не надав перевагу автомобілю «AUDI А6» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, що рухався по головній дорозі, чим допустив зіткнення, результатом якого сталося пошкодження транспортних засобів. Відповідачем за результатами розгляду заяви позивача щодо відшкодування майнової шкоди, виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі            23 797 грн 86 коп. Однак, відповідно до Звіту про оцінку майнової шкоди, розмір матеріального збитку від пошкодження автомобіля складає 62 140 грн. Отже, різниця невиплаченого відшкодування майнової шкоди складає 38 342 грн 14 коп., у зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 1 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія», третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою - відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись із указаним рішенням представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_3   звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми матеріального права, які в даних правовідносинах носять лише загальний характер, однак не застосував спеціальні норми, що регулюють правовідносини, що виникли. Крім того, суд проігнорував судову практику щодо застосування норм права, які регулюють правовідносини, які склалися.
Вважає, що зазначаючи про субсидарність відповідальності винної особи, як то визначено у ст. 1194 ЦК України, суд мав би проаналізувати судову практику. Натомість, суд проігнорував факт, що Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року, вирішила відступити від висновку щодо застосування норми права, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року по справі за № 6- 2587цс15 та прийшла до іншого висновку. У висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові по справі № 755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року зазначається, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Наголошує на тому, що в даному випадку неможливе застосування ст.1188 ЦК України, оскільки ця стаття регламентує відшкодування на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, тобто у разі відсутності договору страхування та відносин страхування.
3 жовтня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» - адвоката Овчаренко Р.С., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
В обґрунтування відзиву вказує, що ПАТ «УПСК» здійснено у повному обсязі виплату страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Аudi А 6» реєстраційний номер НОМЕР_2 в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України). Оскільки позивач у заяві про страхове відшкодування за вх. № 620/18 від 15 січня 2020 року просив здійснити виплату страхового відшкодування безпосередньо на свій рахунок і на час подання заяви не надав страховику докази про фактичне здійснення ремонту транспортного засобу «Аudi А 6» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ПАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування вартості відновлювального з урахування зносу за вирахуванням суми ПДВ на вартість матеріалів та складових (3 175,57 грн = 20 %).
Вважає, що покладання обов`язку на страховика здійснити виплату вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням суми податку на додану вартість є безпідставним ураховуючи положення абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Заперечує проти прийняття до уваги Звіту Боброва Д.Ю. , виконаного на замовлення позивача, оскільки у позивача не виникло права на самостійне обрання оцінювача для визначення розміру шкоди щодо сплати страхового відшкодування, так як представник страховика оглянув пошкоджений транспортний засіб позивача у визначений законом строк та вчинив усі передбачені законом /дії після отримання повідомлення про настання страхового випадку.
Крім того, вважає, що наданий позивачем Висновок оцінювача, складено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки позивач, замовляючи у експерта автотоварознавче дослідження, в порушення вимог вимог п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не викликав ПАТ «УПСК», як заінтересовану особу, для технічного огляду пошкодженого транспортного засобу.
Вказує, що у ПАТ «УПСК» не виник обов`язок щодо відшкодування позивачу витрат на замовлення позивачем звіту в оцінювача Боброва Д.Ю. , оскільки страховик оглянув пошкоджений транспортний засіб позивача у строк встановлений п. 34.2 ст. 34 Закону України.
Вважає, що якщо позивачу недостатньо сплаченого страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 29 грудня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Audi А 6» д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням позивача, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Ha момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована у ПАТ «УПСК» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AM/8651084 від 6 лютого 2019 року (далі - Поліс № AM/8651084) (а.с. 56).
15 січня 2020 року позивачем подано до ПАТ «УПСК» повідомлення про ДТП (а.с. 57-58).
Також, 15 січня 2020 року відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником ПАТ «УПСК» здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу «Audi А 6», д.н.з. НОМЕР_5 , та складено Акт огляду транспортного засобу, який підписано позивачем, будь-які зауваження стосовно виду робіт (ремонт, заміна, окраска), які необхідно здійснити для відновлення пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, позивачем в акті не зазначено (а.с. 63-64).
15 січня 2020 року для отримання страхового відшкодування позивач подав до ПАТ «УПСК» заяву про страхове відшкодування, зміст майнової вимоги згідно якої полягав у відшкодуванні шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу «Audi A 6», д.н.з. НОМЕР_6 (а.с. 65).
Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 98-D/75/5 від 22 січня 2020 року, проведеного на замовлення ПАТ «УПСК», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску, внаслідок ДТП, складає 30 957 грн 43 коп., в тому числі: 3 175 грн 57 коп. ПДВ на вартість матеріалів та складових (а.с. 66-71).
ПАТ «УПСК», керуючись ст. ст. ст. ст. 12, 22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 98-D/75/5 від 22 січня 2020 року здійснило розрахунок розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу (з урахуванням зносу, за мінусом ПДВ та франшизи), та перерахувало на користь позивача 25 781 грн 86 коп. страхового відшкодування (а.с. 72-73).
Крім того, матеріалами справи встановлено, що з метою визначення матеріального збитку позивач також звернувся до експертної установи ТОВ «Галтекс ПЛЮС». Відповідно до звіту ТОВ «Галтекс ПЛЮС», в особі директора Боброва Д.Ю. від 12 червня 2020 року, виконаного на замовлення позивача, матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску, внаслідок ДТП складає 62 140 грн (а.с. 9-21).
Позивач вважав, що страховиком не повністю відшкодовано у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, а тому просив стягнути з ПАТ «УПСК» невиплачене страхове відшкодування в сумі 38 342 грн 14 коп. та витрати на проведення незалежної експертної оцінки у сумі 3 000 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «УПСК» належним чином виконало взяті на себе обов`язки за полісом № АМ/8651084, а тому позивач має право звернутись до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи з вимогою відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, у разі недостатньо сплаченого страхового відшкодування.
Колегія суддів вважає такий висновок правильним з урахуванням наступного.
За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц викладений правовий висновок, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Статтею 29 Закону №1961-IV визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону №1961-IV водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язанні зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилось після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону №1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Також, відповідно до ст. 12 Закону №1961-IV, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Таким чином, при визначенні дійсної вартості відновлювального ремонту (матеріальної шкоди), слід брати до уваги оцінену матеріальну шкоду без урахування складової ПДВ та франшизи.
Такий висновок зроблено з урахуванням того, що відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.
Отже, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ.
Із матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2019 року сталось ДТП, 15 січня 2020 року позивач звернувся до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, і 15 січня 2020 року, експертом страховика було оглянуто пошкоджений автомобіль «Audi А6» та складено акт.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» за полісом АМ/8651084 (страхова сума за шкоду завдану майну складає 100 000 грн) (а.с.56).
Матеріалами справи встановлено та підтверджується позивачем, що оцінювачем від ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» було вчасно здійснено огляд транспортного засобу позивача, за результатами якого складено акт від 15 січня 2020 року, на підставі якого було виплачено частину страхового відшкодування у розмірі 25 781,86 грн, яка є результатом математичних дій щодо зменшення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу в сумі 30957,43 грн на суму ПДВ у розмірі 3175,57 грн та суми франшизи у розмірі 2000 грн.
Позивач не погоджуючись з таким розміром звернувся самостійно до експертної установи ТОВ «Галтекс ПЛЮС». Відповідно до звіту ТОВ «Галтекс ПЛЮС», в особі директора Боброва Д.Ю. від 12 червня 2020 року, виконаного на замовлення позивача, матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску, внаслідок ДТП складає 62 140 грн (а.с. 9-21).
Разом з тим, у разі незгоди із розміром визначеного страхового збитку страховою компанією, сторона спору вправі реалізувати процесуальні права щодо спростування такого розміру на загальних підставах, шляхом подання клопотання до суду про призначення експертизи за наявності двох висновків, що мають розбіжності стосовно визначення розміру шкоди.
Однак, позивач, здобувши доказ про інший розмір шкоди, питання про призначення судової експертизи не ініціював. Представник відповідача надав зауваження щодо недоліків наданого стороною позивача висновку, які позивач не спростував. В свою чергу позивачем не указані недоліки зробленого на замовлення відповідача звіту щодо оцінки шкоди.
Ураховуючи наведене суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги звіт  ТОВ «Галтекс ПЛЮС» від 12 червня 2020 року щодо визначення матеріальної шкоди.
З урахуванням зазначеного апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача та вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 1 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К.П. Приходько	
		
	С.О. Журба