УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 грудня 2023 року
м. Київ
справа  № 205/1903/23
провадження № 51-7346 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2023 року щодо нього. 
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 березня 2022 року у виді позбавлення волі на строк 1 рік, та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, 
в якій порушує питання про перегляд у касаційному порядку зазначеного вироку суду першої інстанції від 17 квітня 2023 року щодо нього.
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються найменування суду касаційної інстанції, обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. 
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання 
про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни 
чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Кожна 
із зазначених підстав скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує зазначення доводів із їх належним обґрунтуванням.
Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись 
на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів 
у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення. Крім того, коли сторона вимагає скасування судових рішень і призначення судового розгляду в суді відповідної інстанції, вона має вказати, яким чином таке скасування дозволить виправити порушення, на яке вона посилається.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений  ОСОБА_4 зазначених вимог процесуального закону не дотримався.
Зокрема, скаржник в порушення вимог кримінального процесуального закону адресує свою касаційну скаргу Верховному Суду України. При цьому Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім цього, засуджений вказує на оскарження ним вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2023 року, однак не наводить конкретних порушень закону, допущених судом першої інстанції при постановленні оскарженого судового рішення, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 
412-414 цього Кодексу є підставами для його зміни чи скасування.
Як убачається з доданих копій судових рішень, за результатами перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_4 . Дніпровським апеляційним судом 26 жовтня 2023 року було постановлено ухвалу, якою вказаний вирок було залишено без змін, однак засуджений не зазначає у скарзі, в чому полягає незаконність 
чи необґрунтованість цієї ухвали з урахуванням підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, для її скасування чи зміни.
До того ж вимоги засудженого, сформульовані в касаційній скарзі, не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Так, колегія суддів звертає увагу засудженого, що згідно з положеннями цієї статті суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, 
що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, 
яка подала касаційну скаргу.
Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.
Водночас Суд роз'яснює, що для складання та подання касаційної скарги засуджений може скористатись правничою допомогою. У разі недостатності коштів засуджений може скористатися безоплатною правничою допомогою, звернувшись через адміністрацію установи виконання покарань до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, в порядку п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI.
Ураховуючи викладене, керуючись  ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає 
за необхідне залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2023 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:   
 
ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                                             ОСОБА_3