ПОСТАНОВА
іменем України

16 листопада 2023 року 	 	справа 201/4927/23	

                              Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
                                        головуючий суддя  Суховаров А.В. 
                                                   судді  Ясенова Т.І., Головко О.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 (суддя Антонюк О.А.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Соборного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27.04.2023 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Соборного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №58 від 17.04.2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210 КУпАП закрити за малозначністю відповідно до ст. 22 КУпАП.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. Не заперечуючи факт вчинення адміністративного правопорушення позивач вважає його малозначним, що на його думку є підставою для закриття провадження.
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:
ОСОБА_1 17.04.2023 з метою отримання військово-облікового документу звернувся до Соборного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 
Згідно з витягом з книги протоколів призовної комісії Жовтневого району м. Дніпропетровська (протокол № 11 від 23 квітня 2013 року) рішенням призовної комісії ОСОБА_1 , 1988 року народження, звільнити від призову на строкову військову службу по досягненню 25-річного віку (абзац 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») та передати на облік військовозобов`язаних як не розшуканого.
17 квітня 2023 року о 10.40 було з`ясовано, що з квітня 2013 року громадянин України ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку, всупереч положенням пункту 8 частини 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Позивач не повідомляв до територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зміну персональних даних, в тому числі й про загибель батька, адже відповідно до положень абзацу дев`ятого частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Саме цим правом і скористався позивач, звернувшись до Соборного РТЦК та СП з заявою про надання відстрочки від призову за мобілізацією.
Але саме по собі це право повинно бути належним чином оформлене і зафіксовано в передбаченому законом порядку, чого позивачем зроблено не було.
Начальником відділення військового обліку та бронювання сержантів та солдатів запасу Соборного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки майором ОСОБА_2 , склав протокол про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210 КУпАП за порушення пункту 8 частини першої Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Також позивач надав пояснення по суті допущеного порушення.
За результатами розгляду адміністративного матеріалу постановою начальника Соборного РТЦК та СП на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
Вважаючи постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до п. 8 ч. 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджених Постановою КМУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» № 1487 від 30.12.2023 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Відповідно до ст. 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Таким чином, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 210 КУпАП. При цьому, відповідальність в цьому випадку настає за порушення Правил військового обліку, а не за наслідки які стали результатом такого порушення.
Водночас, відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
В позовній заяві позивач не заперечує, що в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 210 КУпАП, однак просить врахувати відсутність тяжких наслідків, особу порушника, обставини вчинення правопорушення та змінити захід стягнення, звільнивши від відповідальності за малозначністю скоєного правопорушення, на підставі статті 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до пункту 4 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210.1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, уповноваженим суб`єктом, наділеним виключними дискреційними повноваженнями звільняти порушника від адміністративної відповідальності, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, є виключно органи уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, тоді як суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вправі скасувати спірну постанову і закрити провадження у справі за відсутністю складу адмінправопорушення, або скасувати постанову та направити справу на новий розгляд, або ж змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
Вищенаведена правова позиція також знаходить своє відображення в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №266/3228/16-а, від 26.05.2020 у справі №520/2098/17.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час розгляду адміністративного матеріалу начальником Соборного РТЦК та СП всебічно, об`єктивно та в повному обсязі з`ясовано обставини допущеного правопорушення, ставлення порушника до допущеного порушення, його матеріальний стан, що було враховано при призначенні стягнення.
За результатами розгляду адміністративного матеріалу постановою начальника Соборного РТЦК та СП на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Це мінімальний розмір штрафу, передбачений санкцією частини 2 статті 210 КУпАП. Будь-який інший вид стягнення, крім штрафу, санкцією статті 210 не передбачено.
Враховуючи викладене та зважаючи на не заперечення позивачем факту скоєння адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-244, 272, 286, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 – без змін.

          Постанова набирає законної сили з 16.11.2023 та оскарженню не підлягає.    

   
                    Головуючий                                                                       А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко