Постанова 
Іменем України
 
27 грудня 2023 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/15307/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства "Вишгородтеплемережа" Вишгородської міської ради
 
на рішення Вишгородського районного суду Київської області 
 
від 14 серпня 2023 року 
 
в складі судді Котлярової І. Ю.
 
у цивільній справі №363/316/23 Вишгородського районного суду Київської області
 
за позовом Комунального підприємства "Вишгородтеплемережа" Вишгородської міської ради
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості за опалення
 
                                     У С Т А Н О В И В: 
 
В січні 2021 року позивач - Комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (далі - КП "Вишгородтеплемеежа", позивач) звернувся до Вишгородського районного суду Київської області про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за спожиті з березня 2014 року по листопад 2022 року послуги з централізованого опалення у розмірі 69 881,86 грн, які надавалися за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 серпня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради заборгованість в розмірі 35 466,66 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті послуги  з березня 2014 року по грудень 2019 року представник  позивача Дяченко Л. Л.   звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення в цій частині скасувати, стягнувши заборгованість, вирішити питання про розподіл судових витрат.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував строки позовної давності, чим порушено норми процесуального і матеріального права. Наголошував, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вважав, що позивачем не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення спожитих послуг з березня 2014 року по грудень 2019 року.
Також вважав, що суд безпідставно не врахував факт переривання строку позовної давності, що підтверджується існуванням судового рішення за 2014 рік про стягнення заборгованості за період до 2014 року. 
Як на порушення норм процесуального права посилався на не врахування судом доказів щодо оформлення відповідачем в опалювальних сезонах 2015-2016, 2016-2017 роках субсидії на погашення спожитих послуг з опалення.
Представник  відповідача - ОСОБА_3 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, на підставі наступного.
Судом встановлено, що рішенням Вишгородської міської ради №6/7 від 29.09.2011 «Про передачу до спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селища, міста Вишгородського району об`єктів майна комунальної власності територіальної громади м. Вишгорода» передано безоплатно з комунальної власності територіальної громади міста Вишгорода у спільну комунальну власність територіальних громад сіл, селища, міста Вишгородського району об`єкти нерухомого майна - дахові котельні, які розташовані на житлових будинках, зокрема                            АДРЕСА_2 (перебуває на балансі КПЖ і КГ Вишгородської міської ради, балансова вартість 283 671,12 грн).
14.10.2011 КПЖ і КГ Вишгородської міської ради було передано ВРКП «Вишгородтепломережа» дахову котельню, за адресою:  АДРЕСА_2 , що підтверджується актом приймання-передачі.
Рішенням Вишгородської районної ради від 27.09.2012 №282-21-VI було прийнято в у спільну комунальну власність територіальних громад, сіл, селища, міста Вишгородського району з комунальної власності територіальної громади міста Вишгород об`єкти нерухомого майна - дахові котельні, які розташовані в житлових будинках міста Вишгород за адресами, зокрема АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1  є власником квартири АДРЕСА_3 з 04.09.2003 на підставі договору купівлі-продажу,посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Шостак В. Я. від 19.08.2003, зареєстрованого в реєстрі за №3938, та є споживачем комунальних послуг, які надаються                                          КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради в квартиру АДРЕСА_3 .
На підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02.04.2014 з  ОСОБА_1  було стягнуто борг у розмірі 5 603, 23 грн.
Позивач за період з березня 2014 року по листопад 2022 року своєчасно та в повному обсязі надавав відповідачу послуги з опалення, які остання не оплачувала, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Факт отримання відповідачем наданих позивачем комунальних послуг підтверджується щомісячно складеними актами обстеження теплового вузла обліку по будинку АДРЕСА_2 та роздруківками з нарахувань за період з березня 2014 року по листопад 2022 року.
Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходив зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, згідно яких сума заборгованості відповідача за оплату отриманих комунальних послуг за період з березня 2014 року по листопад 2022 року складає 69 881,86 грн.
Задовольняючи позовні вимоги частково в розмірі 35 466,60 грн, суд виходив з того, що за період з березня 2014 року по листопад 2022 року порушене право не підлягає захисту, у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.
Доводи апеляційної скарги представника КП «Вишгородтепломережа», щодо неправильного застосування строку позовної давності, які в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину, а отже,  позивачем не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення, спожитих з березня 2017 року по березень 2021 року, апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.
Так, в Україні карантин було введено з 12.03.2020, а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020              №540-ІХ запроваджено продовження позовної давності на строк дії карантину. Цей Закон набрав чинності з 02.04.2020. Водночас, норми вказаних законів застосовуються лише до правовідносин, які виникли після набрання ними чинності.
Як відомо, карантин запроваджено з метою мінімізації соціальних контактів в умовах поширення інфекційної хвороби. Конкретні заходи визначені в Постанові Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020№ 1236. Відповідно до п. 2 Постанови залежно від епідемічної ситуації на території України загалом або на окремих територіях встановлюється «зелений», «жовтий», «помаранчевий» або «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 та визначаються спеціальні правила (включаючи заборону) провадження певної діяльності, відвідування окремих закладів тощо. Водночас, навіть в умовах «червоного» рівня епідемічної небезпеки не передбачається зупинення роботи судових органів, підприємств поштового зв`язку, банківських установ, системи правової допомоги. Відповідно, зацікавлена особа має можливість реалізувати своє право на звернення до суду як самостійно, так і за допомогою адвоката. Доступності судового захисту сприяє запровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, застосування системи відеоконференції Easycon, можливість участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції, розгляд справи з використанням спрощених форм судового провадження тощо. Також не вбачається перешкод для збирання доказового матеріалу, вчинення інших процесуальних дій, виконання судових рішень. Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 №731-ІХ до процесуальних кодексів включено норми, що передбачають можливість поновлення (продовження) процесуальних строків у разі визнання причин їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. За таких обставин поновлення (продовження) процесуальних строків можливе як до, так і після їх закінчення. Такий підхід гарантує можливість реалізації прав учасників судового провадження у разі пропуску строку з причин, що обумовлені карантинними обмеженнями, якщо вони дійсно перешкоджали своєчасному вчиненню процесуальної дії.
Водночас, звертаючись до суду з вимогами, зокрема, і поза межами строків позовної давності, позивач жодним чином не обґрунтовував такий пропуск карантинними обмеженнями, не клопотав про його поновлення.
Враховуючи, що з позовом до суду позивач звернувся в січні 2023 року та просив захистити порушене право за період з березня 2014 року, апеляційний суд доходить висновків, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно не враховано факту переривання строку позовної давності, оскільки такі доводи є необґрунтованими. Представник позивача помилково вважає, що наявність судового рішення  від 02.04.2014 свідчить про переривання строку позовної давності. Разом з тим, за приписами діючого законодавства,  право на позов про стягнення коштів виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
 
У зв'язку з поданням  відповідачем заяви про застосування позовної давності, суд правомірно задовольнив вимоги позивача лише в частині сум нарахованих за останні три роки до пред`явлення позову, з урахуванням  положень Закону України  №540-ІХ, яким запроваджено продовження позовної давності на строк дії карантину. 
 
Також  є необґрунтованими доводи позивача, що оформлення позивачем субсидій в опалювальних сезонах 2015-2016, 2016-2017 роках, свідчить про переривання строку позовної давності, оскільки на підтвердження таких доказів позивачем не надано належних та допустимих доказів. А в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати за спожиті послуги.
З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.
Таким чином, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України
 
                                П О С ТА Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Вишгородтеплемережа" Вишгородської міської ради - залишити без задоволення. 
 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 серпня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3                 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                 О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                   О. В. Желепа

                                                                                            О. В. Немировська