ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3242/23  Номер провадження 22-ц/814/4326/23	Головуючий у 1-й інстанції Семенова Л.М.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Карпушина Г.Л., Прядкіної О.В.
імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 липня 2023 року, постановлене суддею Семеновою Л.М.
по справі за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути зі свого батька ОСОБА_2 на її користь аліменти на своє утримання на період її навчання, але не більше чим до досягнення нею 23 річного віку у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно до закінчення навчання.
В обґрунтування цих вимог вказала, що є донькою ОСОБА_2 , навчається на 4 курсі Харківського медичного університету за спеціальністю «Медицина», термін навчання 6 років, форма фінансування - державна. Рішенням суду від 21.07.2020 року було стягнуто аліменти на її утримання на користь її матері ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку відповідача. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати померла, виконавче провадження закрито у зв`язку зі смертю стягувача. 
Вказала, що вона позбавлена можливості самостійно себе утримувати, так як навчається на денній формі, інша форма навчання не передбачена. Самостійного доходу, який би забезпечив усі її необхідні потреби, вона не має, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв`язку з чим звернулася до суду із цим позовом.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 липня 2023 року позовні вимоги  ОСОБА_1  задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти її утримання на період навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.05.2023 року і до закінчення нею навчання - 30.06.2025 року, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку. 
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив  ОСОБА_2 , просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини від всіх видів його доходів, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевим судом при ухваленні рішення не враховано наявність у нього інших дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким він також зобов`язаний надавати допомогу. 
Окрім того, вказав, що він є особою з інвалідністю другої групи та потребує вартісного лікування.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 8).
Як вбачається з даних довідки з місця навчання від 15.05.2023 року, ОСОБА_1 навчається у Харківському Національному медичному Університеті на денній формі навчання на 4 курсу за кошти державного бюджету з терміном навчання з 01 вересня 2019 року до 30 червня 2025 року (а.с. 5)
Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 за період з 1 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року отримала дохід (стипендію) у сумі 14680 грн. (а.с. 11).
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть мати позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9). 
Відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи, яка встановлена терміном до 03.08.2023 року та учасником бойових дій, що підтверджується копією довідки МСЕК та посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 42-43). 
Відповідно до копій свідоцтва про народження відповідач ОСОБА_2 є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 32-33).
Суд першої інстанції, враховуючи матеріальне становище позивачки та відповідача, виходячи із розміру прожиткового мінімуму на особу, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік», обов`язків батьків визначених Сімейним кодексом України, прийшов до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів до закінчення нею навчання чи досягнення 23 років.
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до  ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»  кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).
За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. В той же час утримання дитини складається не лише з наведених витрат, які за своєю суттю є нерегулярними та направленими на задоволення конкретно визначених потреб дитини. В той же час поряд з такими витратами батьки мають забезпечувати можливість задоволення постійних, повсякденних потреб дитини, що пов`язані (але не вичерпуються) необхідністю забезпечення її харчування, проживання, придбання одягу, тощо.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 навчається в Харківському національному медичному університеті на денній формі навчання, має мінливий не стабільний дохід у виді стипендії, яка є незначною та недостатньою для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Враховуючи те, що мати позивачки померла у квітні 2023 року, тому єдиною особою, на яку покладено законом обов`язок утримувати ОСОБА_1 є її батько – ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з розміром аліментів, тобто з присудженою до стягнення 1/6 часткою заробітку на сплату аліментів повнолітньої доньки. При цьому останній незгоду обґрунтовує тим, що судом не враховано, що він є особою з інвалідністю та на його утриманні перебувають двоє його неповнолітніх дітей.
Між тим, колегія суддів вважає, що наявність у батька на утриманні їнших дітей не може впливати на обов`язок батька сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, так і не може бути підставою для надання переваги одній дитині перед іншою.
Окрім наведеного, колегія судів апеляційного суду зважає й на те, що відповідач фактично погоджується як з обов`язком сплати аліментів, так і з часом, з якого вони повинні стягуватися, оспорюючи фактично лише їх розмір. При цьому жодного доказу, який би доводив його позицію щодо невідповідності (завищення) встановленого при вирішенні справи розміру таких аліментів, до суду не представлено, відтак така позиція залишилася недоведеною й не може бути прийнята судом. 
Враховуючи вищевказані обставини, зважаючи на принцип розумності та справедливості, апеляційний суд вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання повнолітньої доньки законним, достатнім та обґрунтованим.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

О. В. Прядкіна