ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 368/286/21
провадження № 51-4868км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 ,
захисниці                                                     ОСОБА_7 ,                                              представника потерпілого             ОСОБА_8                                                                                                                       ( у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисниці засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2021 рокуОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту фактичного його затримання - з 14 лютого 2021 року.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів, процесуальних витрат і цивільного позову.
Згідно з вироком ОСОБА_6 14 лютого 2021 року близько 01:00, перебуваючи у кафе-барі « Гетьманський стан », що розташований на АДРЕСА_2 , де біля барної стійки цього кафе в той час перебував ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час розмови ОСОБА_9 відштовхнув від себе ОСОБА_6 , який наблизився в притул до нього. Після чого в  ОСОБА_6 виник злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 , перебуваючи в тому ж місці в той же час, усвідомлюючи характер своїх дій , передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння потерпілому ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, не маючи будь-яких підстав для вжиття заходів необхідної оборони, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин та з метою нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 із кишені верхнього одягу дістав складний ніж та, тримаючи його в правій руці, умисно наніс ОСОБА_9 одне проникаюче колото - різане поранення в ділянку грудної клітки зліва та три проникаючі колото - різані поранення в черевну порожнину, спричинивши тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння.
Київський апеляційний суд ухвалою від 10 травня 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін, а апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_8 та захисниці ОСОБА_7 - без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі, яка є аналогічною апеляційній скарзі сторони захисту, адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
В обґрунтування своєї позиції вказує, що місцевий суд дійшов передчасного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, оскільки в порушення ст. 94 КПК не надав належної оцінки кожному доказу, а ті докази, на які суд посилається у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема захисниця заперечує подію вчинення злочину ОСОБА_6 , оскільки була лише подія побиття потерпілим її підзахисного, що, на її думку, підтверджується показаннями свідка та відеозаписами з камер спостереження з місця вчинення злочину, яким суди не надали належної оцінки.
Також ставить під сумнів отримання ножових поранень потерпілим саме під час бійки з ОСОБА_6 та безпосередньо завдання її підзахисним ножових поранень ОСОБА_9 . Додає, що речі потерпілого ОСОБА_9 , виявлені слідчим в хірургічному відділенні, були пошкоджені з правої сторони, при цьому у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, у свідченнях потерпілого, висновку експерта вказано, що всі удари наносились в ліву частину тулуба потерпілого.
Крім іншого зазначає про невідповідність протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого, зокрема його описова частина, безпосередньо відеозапису слідчої дії, а відтак, на думку захисниці, він не відповідає вимогам ст. 240 КПК.
Стверджує, що висновок експерта від 26 березня 2021 року № 58, яким встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він складений з грубим порушенням вимог закону, зокрема лише на підставі протоколу допиту потерпілого, протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого та медичної карти потерпілого, однак без огляду (обстеження) самого потерпілого.
Звертає увагу, що в матеріалах справи наявні дві постанови про відібрання біологічних зразків у потерпілого від 14 лютого 2021 року, однак на вказаних постановах відсутній підпис потерпілого, як того вимагає ст. 241 КПК. При цьому, в протоколах про отримання зразків для експертизи не вказано послідовності дій, зокрема, як саме були отримані зразки, відсутній спосіб вилучення, не зазначено час отримання зразків, а тому сторона захисту вважає, що вказані протоколи оформлені з порушенням вимог КПК і не підтверджують проведення процесуальної дії, у зв`язку з чим висновок експерта від 01 квітня 2021 року № СЕ-19/11-21/8736-БД є недопустимим доказом, адже зразок букального епітелію ОСОБА_9 , який був об`єктом дослідження, був отриманий з порушенням порядку та вимог КПК.
Як уважає сторона захисту, показання свідків не відповідають фактичним обставинам справи, є нелогічними, не послідовними та суперечливими між собою, а показання потерпілого взагалі суперечать іншим доказам, при цьому показання ОСОБА_6 відповідають відеоматеріалам справи, однак суд їх оцінив критично.
Акцентує, що захист звертав увагу суду на вищезазначені порушення, однак вони залишилися проігноровані, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу та просили задовольнити її, прокурор ОСОБА_5 , представник потерпілого ОСОБА_8 заперечили проти задоволення касаційної скарги сторони захисту, просили оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту, і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Оспорювання захисницею в касаційній скарзі установлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії події, що зводиться до  тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у своїй скарзі касатор, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Під час перегляду судових рішень колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Таким чином доводи захисниці про те, що суди попередніх інстанцій не перевірили версію сторони захисту щодо факту побиття потерпілим її підзахисного та механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому іншою особою стосуються фактичних обставин і не є предметом перевірки касаційного суду.
Разом із тим під час перегляду оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено.
Під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що висновки суду щодо доведеності винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Мотивуючи висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на показання засудженого про його невинуватість, показання потерпілого, свідків, а також врахував письмові докази, зокрема, дані протоколів огляду місця події, проведення слідчихекспериментів, висновки експертиз тощо, зміст яких докладно відобразив у вироку.
Даючи оцінку вищенаведеним доказам, місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, визнав їх належними й допустимими, такими, що в сукупності підтверджують, визначені ст. 91 КПК, обставини, які підлягають доказуванню, не містять суперечностей, доповнюють один одного, та дійшов висновку про доведеність  винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК.
Водночас у касаційній скарзі фактично не порушується питання про недопустимість доказів з огляду на ст. 87 КПК, а йдеться про їх неправильну оцінку, недостовірність та недостатність для висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та взагалі про відсутність події злочину. 
Проте колегія суддів уважає надану оцінку доказам судами попередніх інстанцій правильною, зважаючи на таке.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Суди попередніх інстанцій врахували вказаний стандарт та навели мотиви прийнятого рішення зі спростуванням версії сторони захисту. 
Зокрема, судами належним чином перевірялися доводи сторони захисту щодо побиття потерпілим ОСОБА_9 засудженого ОСОБА_6 , однак під час розгляду кримінального провадження суди не встановили обставин, які б свідчили  про  перебування засудженого  у стані необхідної оборони.
За встановленими судами фактичними обставинами, після конфлікту потерпілого ОСОБА_9 з ОСОБА_6 , який  розпочав сам ОСОБА_9 та переріс у бійку між ними, дії засудженого, зокрема нанесення потерпілому ножем декілька поранень в груди та живіт, мали активний характер. Тобто, між цими діями і їх наслідками у виді заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, існував прямий причинний зв`язок.
Наведені обставини в сукупності з даними про  характер, локалізацію та кількість завданих тілесних ушкоджень потерпілому в грудну клітину та черевну порожнину переконливо свідчать про те, що засуджений     ОСОБА_6 усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали, тобто його умисел був спрямований на заподіяння тяжких тілесних  ушкоджень потерпілому. 
Так, із показань самого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 та свідків  ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтвердили факт конфлікту та бійки між засудженим і потерпілим, а також враховуючи інші досліджені судом докази, не вбачається, що   ОСОБА_9 застосував таку фізичну силу або вчинив інші активні агресивні дії, що могли б становити реальну загрозу життю або здоров`ю засудженого та викликали необхідність застосування ОСОБА_6 ножа під час бійки.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не наносив ножових поранень потерпілому, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, на спростування яких цей суд повторно дослідив диск із записом, зафіксованої камерами спостереження кафе-бару « Гетьманський стан », з якого вбачається, що бійка відбувалась лише між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_9 , які до цього, разом з іншими декількома відвідувачами цього закладу про щось розмовляли біля барної стійки і під час цієї розмови ОСОБА_9 вдарив свідка ОСОБА_11 в потилицю. При цьому потерпілий поводив себе більш активно, за статурою більший від ОСОБА_6 , який під час бійки повалив останнього на підлогу, після чого на відео видно як, через деякий час, інші сторонні особи, які до цього лише спостерігали за подією, намагаються їх розборонити, і коли вони відтягнули ОСОБА_9 , останній, знаходячись в положенні стоячи, починає дивитися на свій одяг в нижній частині тулуба, мацає рукою та щось говорить, а обвинувачений, миттєво піднявшись з підлоги, нічого більше не з`ясовуючи, швидко пішов до виходу, залишивши на підлозі свою шапку.
Що стосується міркувань сторони захисту про те, що речі потерпілого ОСОБА_9 були пошкоджені з правої сторони, проте орган досудового слідства вказує, що всі удари наносились в ліву сторону тулуба потерпілого, на переконання колегії суддів спростовується матеріалами провадження, зокрема, відеозаписом з місця події, показаннями потерпілого та свідків, висновком експерта від 26 березня 2021 року № 58 та протоколом огляду місця події від 14 лютого 2021 року та ілюстративної таблиці до нього, з якого слідує, що в приміщенні хірургічного відділення Обухівської ЦРЛ проведено огляд чорного поліетиленового пакету з одягом потерпілого ОСОБА_9 , доставленого в лікарню, а саме светра коричневого кольору з плямами бурого кольору та трьома проникаючими отворами, труси з плямами бурого кольору та штани синього кольору у розірваному стані з плямами бурого кольору, які вилучено та визнано речовими доказами, поміщено до паперової коробки та опечатано. Водночас з ілюстративної таблиці до цього  протоколу вбачається, що речі потерпілого сфотографовані навиворіт, тому підстав уважати, що речі потерпілого пошкоджені з іншої сторони, аніж встановили суди, в колегії суддів немає.
Також Верховний Суд уважає, що не можна погодитися з твердження сторони захисту  про визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 .
Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час проведення зазначеної слідчої дії, її учасники пройшли до кафе-бару «Гетьманський стан», відповідно до пояснень потерпілого, він детально відтворив подію конфлікту та бійки між ним та ОСОБА_6 , вказав хто, як і куди наносив удари.
Таким чином, доводи захисника про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту є безпідставними, оскільки ґрунтуються на його суб`єктивній оцінці та не відповідають даним, наявним у досліджених доказах. Слідча дія проведена згідно з вимогами ст. 240 КПК, а складений за результатами її проведення протокол відповідає приписам статей 104, 105 КПК.
Доводи захисниці про те, що висновок експерта від 26 березня 2021 року № 58, яким встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він складений з грубим порушенням вимог закону, зокрема лише на підставі протоколу допиту потерпілого, протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого та медичної карти потерпілого, однак без огляду (обстеження) самого потерпілого, колегія суддів оцінює критично, оскільки потерпілий ОСОБА_9 у своїй заяві надав свою добровільну згоду на використання його історії хвороби з Обухівської ЦРЛ та рентгенівського знімку для проведення судово-медичної експертизи.
Посилання сторони захисту на те, що в протоколах про отримання зразків для експертизи не вказано послідовності дій, зокрема, як саме були отримані зразки, відсутній спосіб вилучення, не зазначено час отримання зразків, а тому вказані протоколи оформлені з порушенням вимог КПК і не підтверджують проведення процесуальної дії, у зв`язку з чим висновок експерта від 01 квітня 2021 року № СЕ-19/11-21/8736-БД є недопустимим доказом, адже зразок букального епітелію ОСОБА_9 , який був об`єктом дослідження, був отриманий з порушенням порядку та вимог КПК, колегія суддів уважає необґрунтованими.
Суд касаційної інстанції в своїх рішеннях (зокрема, справа № 423/1766/16) вже висловлював позицію про те, що зміст інформації, яку містять біологічні зразки, не залежить від волі особи, в якої вони відбираються. Із матеріалів кримінального провадження слідує, що відібрання біологічних зразків у потерпілого було здійснено за участю понятих з дотриманням вимог статей 241, 245 КПК на підставі постанови прокурора за наявності добровільної згоди потерпілого. Порушень порядку отримання біологічних зразків у потерпілого не встановлено. Тому доводи сторони захисту в цій частині є безпідставними. 
Таким чином, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК кваліфіковано правильно. Покарання засудженому призначено відповідно до статей 50, 65 КК  з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу засудженого. Воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд уважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, постановлена ухвала не суперечить приписам статей 370, 419 КПК, а тому твердження сторони захисту про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог КПК є безпідставним.
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, що були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який ретельно перевірив та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, на яких визнав ці доводи необґрунтованими, та не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції правильно встановити обставини вчиненого.
Порушень вимог норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено.
Урахувавши наведене, колегія Суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу захисниці ОСОБА_7 слід залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року щодо ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисниці засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                           ОСОБА_3