ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
22 листопада 2023 року                            
м. Київ                                  
 
справа № 337/642/22
 
провадження № 61-9686св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса),
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Остапенком Андрієм Ігоровичем, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя                             від 17 жовтня 2022 року у складі судді Гнатик Г. Є. та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2023 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Кухаря С. В., Крилової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 

 
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У січні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Олександрівський відділ державної виконавчої служби (далі - ДВС) у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального Управління міністерства юстиції                     (м. Дніпро), про зарахування переплаченої суми грошових коштів у рахунок сплати аліментів.
 
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Хортицького районного суду                                       м. Запоріжжя від 30 березня 2011 року у справі № 2-923/2011 з нього було стягнуто аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ,                      ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу),                   але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця                з 01 березня 2011 року і до повноліття. 
Видано виконавчий лист, що перебуває на виконанні у бухгалтерії підприємства.  
Крім того, на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з нього                              на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 500 грн щомісячно                      з 01 серпня 2013 року до 08 січня 2025 року.
 
Зазначав, що після досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нього продовжили стягувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя 30 березня 2011 року у справі № 2-923/2011, а саме: на двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку, а не на одну дитину, так як старший син досяг повноліття. 
 
Стверджував, що у зв`язку із зазначеним виникла переплата аліментів на користь ОСОБА_2 з незалежних від нього причин у розмірі 61 814,04 грн.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:
- зарахувати переплачену суму грошових коштів у розмірі 61 814,04 грн в рахунок аліментних зобов`язань у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яке перебуває на виконанні Олександрівського ВДВС.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Зараховано переплату грошових коштів у розмірі 61 814,04 грн у рахунок аліментних зобов`язань ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яке перебуває на виконанні Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального Управління міністерства юстиції               (м. Дніпро).
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що з січня 2018 року позивачем здійснювалась переплата аліментів, так як старша дитина - ОСОБА_3 ,                              ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття, відтак переплачені кошти підлягають зарахуванню в рахунок аліментних зобов`язань у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2022 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення районного суду відповідає вимогам статей 263-265 ЦПК України та не підлягає скасуванню. При цьому право ОСОБА_3 отримувати аліменти від батька на час його навчання, передбачене статтею 199 СК України, не дає процесуальних підстав для такого стягнення без відповідного рішення суду.
 
Апеляційний суд зазначив, що за відсутності в матеріалах справи доказів звернення до суду старшого сина з позовом про стягнення аліментів з батька на час продовження навчання, відсутні законні підстави для продовження стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі, визначеному до грудня 2017 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У червні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У липні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційні скарги 
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом  Остапенком А. І., мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, оскільки позов містить немайнову вимогу.
 
Посилаючись на статтю 199 СК України, вважає, що протягом періоду навчання ОСОБА_3 , тобто до 25 червня 2021 року, він мав право отримувати аліменти від батька. При цьому аліменти, отримані дитиною за наявності для цього відповідної правової підстави поверненню не підлягають.
 
Зазначає, що належним відповідачем у справі є ОСОБА_3 , 1999 року народження, а звернення до суду з позовом до неналежного відповідача є підставою для відмови у його задоволенні.
 
Крім того, у позовній заяві позивач не конкретизував, яким законом визначений той спосіб захисту, який він просить застосувати.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень ОСОБА_2 зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18),                    від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18),                 від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18),             від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18),                від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18 (провадження                 № 61-40424св18), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_2 вказує неправильне застосування апеляційним судом норм права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім того, підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                         ОСОБА_2 вказує порушення судами норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України, а саме: суди прийняли рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; суд першої інстанції розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2023 року Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що переплата виникла у зв`язку із відрахуванням бухгалтерією ТОВ «Співдружність Авіа Буд» аліментів на двох дітей безпосередньо на користь ОСОБА_2 .
При цьому у вирішенні спору покладається на розсуд суду.
 
У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дерев`янко І. О. подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що доводи касаційної скарги не містять підстав для скасування судових рішень, які відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України.
Зазначає, що відсутні рішення суду, заяви ОСОБА_1 про погодження сплачувати аліменти на утримання сина, який досяг повноліття, та продовжує навчання.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06 березня 1999 року було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня             2011 року у справі № 2-922/2011р. (а. с. 4).
 
Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 5).
 
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-923/2011                                  від 30 березня 2011 року ОСОБА_1 було присуджено стягнення аліментів на дітей                у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з 01 березня 2011 року і до повноліття.
 
Постановою старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Коломійця С. С.                                 від 03 грудня 2015 року № ВП НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-923/2011                             про стягнення аліментів на утримання дітей було відкрито виконавче провадження                (а. с. 6).
 
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 виповнилося 18 років.
 
Згідно з вимогою державного виконавця Олександрівського ВДВС від 10 січня                      2018 року № 225/4, направленою на адресу ТОВ «Співдружність Авіа Буд», було запропоновано з 10 грудня 2017 року утримувати аліменти з ОСОБА_1 на неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини заробітку (а. с. 7, зворотна сторона).
 
Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця Олександрівського ВДВС у м. Запоріжжі ВП НОМЕР_1, станом на 27 липня 2022 року наявна переплата аліментів за виконавчим листом № 2-923/2011 від 30 березня       2011 року у сумі 63 291 грн 62 коп (а. с. 60-62).
 
Зі звіту про здійснені відрахування та виплати № 03/0108 від 01 серпня 2022 року               ТОВ «Співдружність Авіа Буд» відрахування аліментів із заробітної плати                       ОСОБА_1 за період з січня 2018 року до березня 2021 року проводилося у розмірі 33,3% та 500 грн аліментів на утримання дружини (а. с. 63).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом              Остапенком А. І. підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України).
 
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
 
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
 
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.
 
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
 
У справі, яка переглядається, предметом спору є саме період нарахування та стягнення з боржника аліментних платежів після набуття старшим сином повноліття. На переконання боржника, з моментом набуття повноліття                       ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нього безпідставно стягувалися аліменти на утримання сина, у зв`язку із чим виникла переплата, яку просив зарахувати в рахунок аліментних зобов`язань перед молодшим сином                         ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
Встановлено, що з набуттям повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в порядку статті 199 СК України.
При цьому ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2018 року у справі № 337/4967/17 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, залишено без розгляду.
 
За відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, про стягнення аліментів на утримання дитини, яка після набуття повноліття продовжує навчання і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, підстави для відрахування аліментів із заробітної плати позивача були відсутні. Висновки судів попередніх інстанцій про наявність у позивача переплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є правильними.
 
Проте суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення, які не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню.
 
Щодо способу захисту порушеного права
 
У касаційній скарзі заявник зазначає про те, що позивачем не вказано закон, який визначає спосіб захисту, який він просить застосувати, а саме - зарахування переплаченої суми грошових коштів в рахунок аліментних зобов`язань у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
 
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
 
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57),                              від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року               у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
 
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку,                     що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
 
Предметом спору в цій справі є відновлення права позивача на повернення  переплачених коштів на утримання сина, який набув повноліття, шляхом їх зарахування в рахунок виконання інших зобов`язань.
 
Підставою позову ОСОБА_1 зазначав положення пункту 1 частини першої                статті 1215 ЦК України, які передбачають, що не підлягає поверненню безпідставно набуті:
 
1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно,                            за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
 
Тобто зазначене є кондикційними зобов`язаннями.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог. При цьому суди попередніх інстанцій не зазначили норму права, яка передбачає можливість зарахування переплачених коштів за одним виконавчим провадженням на виконання іншого виконавчого провадження.
 
Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що вимоги позивача не відносяться до кондикційних зобов`язань, оскільки зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів не застосовуються до аліментів. 
 
Метою позову є повернення переплачених коштів, а спосіб, який обрав позивач (не собі) - зарахування переплати в рахунок аліментних зобов`язань перед іншою особою, не змінює предмету позову - повернення коштів.
 
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме позовні вимоги про зарахування переплати в рахунок аліментних зобов`язань,                                  є неналежним та не підлягає захисту.
 
Щодо кола відповідачів у справі
 
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).
 
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
 
Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
 
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем,                не закриваючи провадження у справі.
 
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін,                       на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі                        зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений,               і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
 
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
 
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі                        № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
 
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року               № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.
 
ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до ОСОБА_2 та просив зарахувати переплачену суму грошових коштів у розмірі 61 814,04 грн в рахунок аліментних зобов`язань у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яке перебуває на виконанні Олександрівського ВДВС.
 
Отже, позивач просить зарахувати переплачену ним суму грошових коштів, а саме аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який набув повноліття, в рахунок аліментних зобов`язань перед іншим сином. 
Проте, позивач не залучив до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_3 ,                         ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого сплачувалися грошові кошти і який набув повної правоздатності з часу набуття повноліття.
 
Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
 
З огляду на зазначене, до участі у справі як співвідповідача позивачеві слід було залучити ОСОБА_3 , який є набувачем і власником коштів.
 
Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв, а з власної ініціативи суд не наділений такими повноваженнями. Зазначене є самостійною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
 
Щодо наявності порушень процесуального права
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд апеляційної інстанції помилково розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, оскільки позов містить немайнову вимогу.
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини,                          у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;                       3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;
5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 391/35/19 (провадження № 61-7814св20) зазначено: «якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи».
 
Верховний суд не погоджується із доводами касаційної скарги в частині наявності порушення норм процесуального права щодо розгляду справи апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, оскільки позовні вимоги стосуються повернення грошових коштів шляхом їх зарахування в рахунок аліментних зобов`язань перед молодшим сином, отже, є вимогами майнового характеру.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Відповідно до частин першої - третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Розподіл судових витрат
 
Відповідно до підпункту «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Відповідно до пунтку 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
 
Ураховуючи те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, підстави для стягнення з нього судових витрат відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Остапенком Андрієм Ігоровичем, задовольнити.
 
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про зарахування переплаченої суми грошових коштів у рахунок аліментів відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець