Справа № 459/2350/23                         Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В. 
Провадження № 22-ц/811/3031/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М. Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року, -
       
                                ВСТАНОВИВ:

в липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб, що склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частино 1 статті 130 КУпАП.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.12.2021 року інспектором ВРПП Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області, старшим лейтенантом поліції, Зінько В.І. було складено протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. Вказує, що постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 31.05.2022 року провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. 
Вважає, що діями інспектора ВРПП Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у моральних та душевних стражданнях, яких він зазнав, оскільки був позбавлений права керувати транспортними засобами, змушений був користуватися послугами адвоката та нести додаткові матеріальні затрати, приймати участь в судових засіданнях, захищаючи свої права, що призвело до порушення нормального звичного способу життя, до негативного впливу на його нервову систему, безсоння, пригнічення настрою, оскільки його честь на гідність було принижено.
З наведених підстав просить стягнути з відповідача на його користь 100 000 гривень компенсації моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень. 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 100 гривень витрати на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апелянт покликається на те, що суд першої інстанції формально визначив розмір моральної шкоди, завданої працівниками поліції, на надавши належної оцінки обставинам справи. Вказує, що дії працівників поліції щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст, 130 КУпАП, спричинило йому більші моральні та душевні страждання, ніж притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, а відтак і розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті має бути набагато більшим, ніж визначений судом в оскаржуваному рішенні суду. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року призначено на 16 год. 00 хв. 11 грудня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 14 грудня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 11 грудня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 14 грудня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням глибини, тривалості переживань, яких він зазнав у зв`язку зі складанням працівником поліції адмінпротоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з врахуванням вимог розумності та справедливості, а також з врахуванням того, що позивач змушений був докладати додаткових зусиль для поновлення своїх порушених прав, дійшов до висновку про стягнення на користь позивача 1000.00 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів не повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, що 03.12.2021 року, о 22 год. 40 хв., у м. Червонограді по вул. Б. Хмельницького, 30, інспектором поліції ВРПП Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області, старшим лейтенантом поліції, Зінько В.І., складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 125436 відносно ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 , 03.12.2021 року, о 22 год 26 хв., у м. Червонограді по вул. Б. Хмельницького 30, керував автомобілем марки «ВАЗ 210994», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (порушена координація рухів, невиразне мовлення, звужені зіниці). Від проходження медичного огляду у медичному закладі відмовився.
Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 31.05.2022 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набрала законної сили 11.06.2022 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Правила щодо відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, встановлені ст. 1173 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Загально конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР).
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Так, частиною першою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Таким чином, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України.
Разом з тим, частиною другою статті 1176 ЦК України визначено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.
Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.
Пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди, передбачене пунктом 5 статті 3 Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до положень частини п`ятої та шостої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Частиною другою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Однак, положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення діють загальні правила відшкодування моральної шкоди.
Отже, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Такі висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування моральної шкоди є неправомірне складання щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується постановою суду про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Разом з тим, це не спростовує тієї обставини, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. 
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 158/272/21 (провадження № 61-12280св21), зазначено, що «цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду».
В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок протиправних дій працівників поліції у зв`язку з незаконним складанням протоколу, він був змушений доводити свою правоту в судовому порядку, витрачати час та кошти для доведення незаконності дій та рішення працівника відповідача, вимушений був змінити звичний спосіб життя, був позбавлений можливості керувати автомобілем, у зв`язку з чим повсякденно зазнавав незручностей, зазнав душевних страждань та переживань, постійної тривоги. 
Встановивши, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що доведено факт наявності завданої позивачу шкоди, незаконного рішення заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень заподіювачем, а тому вірно вважав наявними підстави для часткового задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначив 1000.00 грн.
В той же час, колегія суддів не може погодитись із розміром на відшкодування моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції 1000.00 грн.
Колегія суддів вважає, що у зв`язку з вищенаведеними обставинами, а саме, складанням та розглядом щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, позивач зазнав моральних переживань та страждань, причиною яких є нервове напруження, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків.
За встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, є підставою для відшкодування позивачу за рахунок держави моральної шкоди.
А тому, з урахуванням: характеру правопорушення; тривалості вимушених змін для позивача: з 03.12.2021 року (складення протоколу про адміністративне правопорушення) і до 31.05.2022 року (скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності із закриттям провадження у справі); необхідності докладання позивачем зусиль по доказуванню незаконності складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та для відновлення порушених прав, що призвело до моральних страждань та переживань, з врахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000.00 грн.
Що стосується розподілу судових витрат, то колегія судів виходить з наступного.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що відповідно до п.13 ч.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви (1073,60 грн. 80 коп.), апеляційної скарги (1610 грн. 40 коп.), такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволених вимог (5%), у розмірі 134 грн. 20 коп.
Щодо вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в даній справі в розмірі 10 000 грн., то такі є обґрунтовані і підтверджені документально.
Матеріалами справи підтверджується, що 10 липня 2023 року між адвокатом Мацеєм М.М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №б/н, згідно якого предметом договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.
На підтвердження понесених витрат на надання професійної правничої допомоги позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 17 липня 2023 року; квитанція до прибуткового касового ордеру №40 від 17 липня 2023 року на суму 10 000 гривень; акт прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №б/н від 17 липня 2023 року, згідно якого адвокат надав клієнту юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги №б/н від 10 липня 2023 року, а клієнт прийняв надані послуги, а саме: ознайомлення з документами, усні консультації, пошук релевантної судової практики та чинного законодавства, підготовка та написання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності. Вартість наданих послуг становить 10 000 гривень.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що вказаний розмір витрат відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.
Разом з тим, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача за наслідками розгляду справи апеляційним судом, понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у розмірі 500 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року – змінити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції України у Львівській області на користь держави 132,54 грн. судового збору 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 14 грудня 2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк