УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2023 року
м. Київ
справа  № 490/4888/23
провадження № 51-6741 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року 
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2023 року за № 12023153020000189, по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                              с. Богачівка Кривоозерського району Миколаївської області та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше судимого 
за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 
від 24 березня 2022 року за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 цього Кодексу звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 26 вересня 
2023 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_5 покарання за цим вироком приєднано невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2022 року у виді позбавлення волі на строк 5 років 
та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 
1 місяць.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів у провадженні,  скасовано арешт на майно.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, 
що він 15 травня 2023 року приблизно о 23:27 год., будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді сержанта з матеріального забезпечення 3 навчальної роти навчального батальйону резерву сержантського складу військової частини НОМЕР_1 , керуючи автомобілем "ВАЗ" моделі 2105 
з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , знаходячись навпроти адміністративної будівлі МНУ ім. В. О. Сухомлинського за адресою: 
вул. Нікольська, 24, м. Миколаїв, був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в Миколаївській області, з метою усунення порушення відповідно 
до п. 31.5 ПДР України, а саме: порушення вимог п. 31.4.3 "а" ПДР України - керування транспортним засобом з непрацюючим заднім зовнішнім світловим приладом, 
та перевірки документів, що є одним із заходів правового режиму воєнного стану.
Після чого, ОСОБА_5 , діючи умисно, маючи умисел, спрямований 
на використання завідомо підробленого документу для підтвердження права керування транспортним засобом, при цьому не отримавши раніше в установленому законом порядку посвідчення водія, яке є документом, що посвідчує особу 
та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами, пред`явив працівнику Управління патрульної поліції 
в Миколаївській області на його законну вимогу посвідчення водія із серією 
та номером НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 17.01.2022, яке не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, 
так як виготовлене не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документів.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржені вирок та ухвалу, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що поза увагою місцевого суду залишився 
той факт, що стороною обвинувачення у порушення вимог ст. 302 КПК України 
не було отримано добровільну та усвідомлену згоду ОСОБА_5 на спрощений розгляд провадження щодо нього. Крім того, судом не було розглянуто необхідність призначення розгляду обвинувального акта у судовому засіданні та виклику 
для участі в ньому учасників кримінального провадження відповідно до 
ч. 3 ст. 382 КПК України, з огляду на те, що розгляд справи міг закінчитися 
лише призначенням покарання у виді реального позбавлення волі.  
Захисник стверджує, що оскаржена ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки суд не здійснив належної перевірки доводів 
його апеляційної скарги, не надав на них вичерпних та переконливих відповідей 
та не скасував вирок суду першої інстанції за наявності істотних порушень кримінального процесуального закону.
Мотиви суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.
Зі змісту судових рішень вбачається, що ОСОБА_5 визнано винуватим 
та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 4 ст. 358 КК України, яке полягає у використанні завідомо підробленого документа, 
та відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Параграф 1 глави 30 КПК України регламентує порядок спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 302 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта 
у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок 
в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку 
без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта (ч. 2 ст. 381 КПК України).
Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду (ч. 2 ст. 382 КПК України).
Доводи захисника ОСОБА_4 щодо відсутності добровільної та усвідомленої згоди ОСОБА_5 на розгляд обвинувального акта відносно нього 
в спрощеному провадженні, оскільки останній не розумів, що за результатом такого розгляду йому буде призначено покарання у виді реального позбавлення волі 
Суд вважає необґрунтованими.
Зокрема, як видно з долученої до касаційної скарги копії оскарженого вироку, судовий розгляд цієї справи відбувався у спрощеному провадженні в порядку, передбаченому статтями 381 - 382 КПК України, оскільки ОСОБА_5 беззастережно визнав вину у пред`явленому йому обвинуваченні, не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини, був ознайомлений 
з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, 
та погодився із розглядом обвинувального акта в такому порядку, що надало можливість стороні обвинувачення звернутися до суду з відповідним клопотанням, як це передбачено ч. 1 ст. 302 КПК України. Добровільність позиції обвинуваченого підтверджувалась, зокрема, його письмовою заявою, складеною у присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 . 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду. Переглянувши вказане судове рішення в апеляційному порядку, суд проаналізував доводи апеляційної скарги захисника, в тому числі щодо відсутності згоди ОСОБА_5 на розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні, які є аналогічними 
до тих, що викладені в його касаційній скарзі, перевірив матеріали провадження 
та правильно зауважив, що у поданій ОСОБА_5 (у присутності захисника) заяві було зазначено, не тільки про згоду на розгляд обвинувального акта 
у спрощеному провадженні, наслідки такого розгляду, але і про попередню судимість ОСОБА_5 за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2022 року. Крім того, в ухвалі апеляційного суду вказано, 
що ОСОБА_5 неодноразово судимий, і до нього двічі при призначенні покарання застосовувався інститут звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. 
Зваживши на наведене, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 достеменно було відомо про наслідки вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку, і він, будучи попередженим про порядок застосування до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, мав розуміти можливість призначення йому покарання у цьому кримінальному провадженні за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ст. 71 КК України.
Колегія суддів Верховного Суду акцентує увагу, що, як встановлено судами, під час подачі вищезгаданої заяви ОСОБА_5 була присутня його захисник 
ОСОБА_6 - професійний адвокат, яка уповноважена надавати кваліфіковану правову допомогу та володіє спеціальними знаннями у сфері права, в тому числі 
і кримінального та кримінального процесуального, а тому вона не могла бути 
не обізнана щодо порядку призначення покарання за вчинення кримінальних правопорушень, регламентованого КК України та тих обмежень, що тягне за собою розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, що передбачений статтями 381-382 КПК України. Жодних застережень щодо неналежного виконання захисником своїх професійних обов`язків в оскаржених судових рішеннях немає, не містить таких посилань і касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , а тому і підстав вважати, 
що ОСОБА_5 не було належно забезпечено право на захист і він не знав 
про суть вказаних обставин, немає.
З огляду на викладене, апеляційний суд правильно зазначив про наявність не лише добровільної згоди ОСОБА_5 на розгляд обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, а й усвідомленої згоди на такий розгляд та призначення покарання у встановленому кримінальним законом порядку, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду, відхиляючи доводи захисника ОСОБА_4 в цій частині.
Що стосується позиції захисника, що судом першої інстанції не було розглянуто необхідність призначення розгляду обвинувального акта у судовому засіданні 
та виклику для участі в ньому учасників кримінального провадження відповідно 
до ч. 3 ст. 382 КПК України, зважаючи на те, що розгляд справи міг закінчитися лише призначенням покарання у виді реального позбавлення волі, то Суд вважає 
її безпідставною з огляду на таке.
Частиною 3 ст. 382 КПК України передбачено, що суд має право призначити розгляд 
у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.
Оскільки вирішення зазначеного питання є проявом дискреційних повноважень суду, що слідує з наведених положень процесуального закону, а призначення розгляду обвинувального акта в судовому засіданні та виклик для участі у ньому учасників кримінального провадження є правом, а не обов'язком суду, то суд першої інстанції, діючи у відповідності до ч. 2 ст. 381 КПК України та з урахуванням ст. 382 КПК України, встановивши, що обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта, що було підтверджено наявними в матеріалах справи документами, дійшов обґрунтованого висновку 
про можливість розгляду провадження в спрощеному порядку. 
Колегія суддів Миколаївського апеляційного суду, перевіривши вирок в апеляційному порядку, в ухвалі від 26 вересня 2023 року ствердила про відсутність будь-яких порушень КПК України з боку місцевого суду в цій частині. З такою позицією суду попередньої інстанції погоджується і Верховний Суд.
Також, слід зауважити, що посилання захисника у касаційній скарзі на висновки, викладені у постанові Касаційного кримінального суду від 20 вересня 2022 року, 
є недоречними, оскільки позиція сформована у даному судовому рішенні 
не суперечить вищевказаним нормам законодавства та не встановлює іншого правового регулювання, ніж те, що визначено КПК України.
Таким чином, доводи захисника про невмотивованість оскарженої ухвали, 
не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд, розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , надав належну оцінку викладеним у ній доводам, 
які є аналогічними до тих, що наведені у його касаційній скарзі, та правильно залишив вирок місцевого суду без змін.
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно обґрунтованими та вмотивованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 
419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх ухвалення. 
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні. 
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав 
для задоволення скарги немає.                                                                                                                                                                                                                                          
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника
слід відмовити.
З цих підстав Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва 
від 06 липня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                                    ОСОБА_3