КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
справа №487/893/22                                                        Головуючий у І інстанції - Кушнір С.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/12870/2023                 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого    Гуля В.В.,
суддів                Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.
за участю секретаря судового засідання    Ковтун М.В.    
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на придбання земельної ділянки, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь 269 376 грн у відшкодування витрат, пов`язаних із придбанням на користь ОСОБА_3 1/6 частки у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0, 0831 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із дорученням на підставі довіреності від                   07 вересня 2020 року; судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позову зазначав, що на початку вересня 2019 року він домовився з відповідачем ОСОБА_3 , що підготує пакет документів, домовиться із продавцем та іншими покупцями та придбає на користь відповідача 1/6 частку у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з тим, що дата укладення правочину та вартість земельної ділянки не була відома, сторони дійшли згоди, що позивач внесе від імені відповідача власні грошові кошти, а відповідач поверне їх в подальшому позивачеві.
07 вересня 2020 року відповідач видав на ім`я позивача довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області та зареєстровану у реєстрі за №1065, за змістом якої ОСОБА_3 доручив ОСОБА_1 від його імені придбати на його користь 1/6 частку у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
16 вересня 2020 року позивач від імені відповідача, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, разом з іншими покупцями земельної ділянки уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО  Панченком О.В. та зареєстрований у реєстрі за №1443, за умовами якого позивач на користь відповідача придбав 1/6 частку у праві власності погодженої земельної ділянки за ціною                  1 346 880,00 грн.
Зауважував, що сплатив власними грошовими коштами за частку відповідача                    269 376,00 грн та поніс зазначені витрати, діючи за дорученням відповідача від 04 вересня 2019 року, які ОСОБА_3 не відшкодував у добровільному порядку.
Вказав, що 23 червня 2021 року направив відповідачу досудову вимогу, яка залишилася без реагування.
На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.
У мотивування вимог зазначає, що оскільки суд першої інстанції не задовольнив клопотання позивача про витребування у ГУ ДПС у Миколаївській області інформацію про доходи ОСОБА_3 за 2018, 2019 роки, тому не з`ясував та не встановив той факт, що за період 2018, 2019 років сума виплаченого відповідачу доходу складала від 14 460 грн до 23 190 грн за квартал, що складає від 4 820 до 7 730 грн на місяць, що, на переконання позивача, свідчить про те, що відповідач станом на час придбання земельної ділянки не мав достатніх коштів на її придбання для передачі позивачу.
Уважає, що суд першої інстанції в порушення принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, закріплених статтями 12, 13 ЦК України, безпідставно та необґрунтовано не визнав договір купівлі-продажу земельної ділянки від                16 вересня 2019 року належним доказом оплати придбаної на користь ОСОБА_3 частини земельної ділянки та понесення позивачем витрат, пов`язаних з виконанням доручення в цій частині.
18 вересня 2023 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Зокрема зазначає, що довідка про доходи ОСОБА_3 , на яку посилається позивач, не може свідчити про відсутність у відповідача коштів на придбання земельної ділянки, оскільки наявність низького рівня задекларованого протягом 2 років доходу не свідчить про відсутність у відповідача заощаджень за минулі роки; отримання ним більшого доходу в інший період, що передував правочину; наявність інших джерел фінансування (отримання фінансової допомоги від доньки та її чоловіка, з якими відповідач веде спільний бізнес). Також вказує, що ОСОБА_3 має у власності багато об`єктів нерухомого майна, що свідчить про наявність у відповідача коштів на придбання нерухомого майна.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з довіреності, посвідченої 07 вересня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г. за реєстровим №1065, якою оформлено договір доручення між сторонами, встановлено, що ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 у тому числі право сплачувати належні з відповідача державне мито, податки, збори чи плату за вчинення нотаріальних дій, сплачувати належні відповідачу грошові кошти за 1/6 частку земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Тобто, позивач був уповноважений здійснити купівлю-продаж 1/6 частки земельної ділянки виключно за кошти відповідача.
Зазначаючи про сплату за власні грошові кошти 269 376 грн за частку відповідача у розмірі 1/6 частки земельної ділянки, позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо понесення ним витрат, пов`язаних з виконанням доручення в цій частині. Також у матеріалах справи відсутні квитанції, чеки, платіжні доручення тощо, які свідчать про дійсність витрат позивача.
Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 07 вересня 2020 року ОСОБА_3 видав ОСОБА_1 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г., відповідно до змісту якої позивач уповноважив відповідача бути його представником в усіх державних, громадських та інших установах, підприємствах та організаціях будь-якої форми власності, підпорядкування, галузевої належності, адміністративних структурах та органах влади, органах місцевого самоврядування, в органах внутрішніх справ, податкових органах, державної реєстрації,будь-яких органах Міністерства юстиції, органах нотаріату, будь-якому відділі приватизації, відповідних органах державного архітектурно-будівельного контролю, архітектури, бюро технічної інвентаризації, адміністративних комісіях, в експертних та проектних установах, Департаменті з надання адміністративних послуг, в органах Державної Реєстраційної служби України, Державній міграційній службі, ЖКГ, архівних установах, на підприємствах та в організаціях, що надають послуги кабельного та/ чи цифрового телебачення, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, службі у справах дітей, органах електро-, водо-, тепло-, газопостачання, в житлово-експлуатаційних органах, органах зв`язку, будь-яких банківських установах, з усіх без винятку питань, що стосуватимуться його та будуть пов`язані з підготовкою, отриманням документів, укладенням та підписанням договору купівлі-продажу, попереднього договору купівлі-продажу, а також придбанням на його ім`я 1/6 частки у праві власності на земельну ділянку з кадастровим №8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , веденням господарської діяльності щодо належного довірителю майна.
За цією довіреністю представник має право подавати та одержувати необхідні довідки, документи, в тому числі заяви, в тому числі про проведення повного розрахунку за придбану частку у праві власності на нерухоме майно, представляти інтереси відповідача у відповідних органах нотаріату, інших органах та організаціях незалежно від їх підпорядкованості та належності, зокрема в органах бюро технічної інвентаризації, подання та отримання необхідних документів, замовленні та одержанні документів на нерухоме майно, одержувати будь-які документи, підписати за довірителя договір купівлі-продажу, попередній договір купівлі-продажу та інші документи у разі, якщо в тому буде потреба, зареєструвати право власності відповідача на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав, відкривати та закривати банківські рахунки, вносити, знімати та перераховувати кошти з банківських рахунків, сплачувати належні з відповідача державне мито, податки, збори чи плату за вчинення нотаріальних дій, сплачувати належні відповідачу грошові кошти за вищезазначене нерухоме майно, отримувати кореспонденцію, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю.
07 вересня 2020 року ОСОБА_4 надала до компетентних органів заяву, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області              Горобченко С.Г., згідно якої надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_3 на купівлю 1/6 частки у праві власності на земельну ділянку за кадастровим №8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за грошові кошти, що набуті ними під час зареєстрованого шлюбу і є спільною сумісною власністю.
16 вересня 2020 року між ОСОБА_5 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як одним із покупців, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 07 вересня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г., діє ОСОБА_1 , укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки.
За умовами вказаного договору продавець передає у власність покупців земельну ділянку площею 0,0831 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 8000000000:72:501:0130, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а покупці зобов`язуються прийняти цю земельну ділянку у відповідних частках, зокрема, ОСОБА_3 - 1/6 частку земельної ділянки, в межах згідно з планом, зазначеним у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (пункт 1 Договору).
Згідно пункту 4 Договору, продаж за домовленістю сторін вчинено за ціну 1 346 880 грн, що згідно з курсом НБУ на день укладання цього договору еквівалентно 48 000 доларів США, які повністю отримані продавцем від покупців, в тому числі в особі представника, до підписання цього договору. Сторони стверджують факт повного розрахунку за цим договором та відсутність будь-яких претензій фінансового характеру.
Відповідно до пункту 12 Договору продавець та покупці, в тому числі в особі представника, після ознайомлення з текстом цього договору заявляють та гарантують один одному та іншим особам, що: за своїм змістом він повністю відповідає їх волевиявленню; вони однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; вони не обмежені у праві укладати правочини; вони не визнані в установленому порядку недієздатними (повністю або частково); вони не перебувають у хворобливому стані, не страждають у момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, не перебувають під впливом лікарських, наркотичних засобів, психотропних речовин; вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно розуміти зміст цього договору, а також покупці, в тому числі в особі представника, стверджують, що кошти, витрачені на придбання цієї земельної ділянки, не здобуті ними злочинним шляхом.
Відповідно до пункту 21 Договору плата за нотаріальне посвідчення цього договору сплачується сторонами за домовленістю.
23 червня 2021 року ОСОБА_1 направив відповідачу досудову вимогу, в якій просив впродовж 7 днів з моменту її отримання відшкодувати витрати у сумі 269 376 грн, що були сплачені за придбання на користь ОСОБА_3 1/6 частки у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із дорученням на підставі довіреності від 04 вересня 2019 року.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що сплатив власними грошовими коштами за частку  ОСОБА_3 269 376,00 грн та поніс зазначені витрати, діючи за його дорученням від 04 вересня 2019 року, які ОСОБА_3 не відшкодував у добровільному порядку.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Правове регулювання договору доручення здійснюється відповідно до положень, присвячених дорученню, загальних положень про послуги та до норм, що регулюють інститути представництва й довіреності.
За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (частина перша статті 1000 ЦК України).
За правилами статті 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Згідно зі статтями 1003-1004 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.
Відповідно до статей 1006-1007 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
А довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення.
Також, довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.
З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що довіреність та договір доручення є одними з основних документів, які посвідчують права представників під час вчинення ними певних дій. Так, довіреність видається для представництва перед третіми особами, а договір доручення передбачає обов`язок вчинення повіреним певних юридичних дій від імені та коштом довірителя.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №930/2199/21.
Обов`язковим елементом доручення є здійснення чи набуття однією особою суб`єктивних прав та обов`язків для іншої. Включення у визначення договору доручення вказівки на юридичний характер дії, що складає предмет послуг, які надаються повіреним, не виключає того, що повірений може прийняти на себе обов`язок одночасно вчиняти і фактичні дії. Проте дії, які носять такий характер, повинні слугувати певним доповненням до дій юридичних, тобто носити тим самим залежний від них субсидіарний характер. Звичайно, фактичні дії (оскільки вони викликають ті чи інші правові наслідки) мають значення юридичного факту. Але в даному випадку терміни "фактичні" і "юридичні" дії набувають зовсім іншого змісту: під назвою юридичних дій з усієї сукупності юридичних фактів виокремлюються тільки ті дії, які спрямовані на здійснення чи набуття суб`єктивних прав та обов`язків через укладені угод.
Так, повірений виконує доручення за рахунок довірителя, і останній має створити певні умови для його діяльності, тобто забезпечити його засобами, необхідними для виконання доручення.
Виходячи з наведеного, однією з особливостей договору доручення є те, що повірений зобов`язується вчинити певні юридичні дії саме за рахунок довірителя, а не за власний рахунок.
Зі змісту довіреності, посвідченої 07 вересня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Горобченко С.Г. за реєстровим №1065 , якою оформлено договір доручення між сторонами, вбачається, що ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 у тому числі право сплачувати належні з відповідача державне мито, податки, збори чи плату за вчинення нотаріальних дій, сплачувати належні відповідачу грошові кошти за 1/6 частку земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї (Висновок у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №360/1742/18).
Таким чином, позивач на підставі вказаної довіреності від 07 вересня 2020 року був уповноважений ОСОБА_3 на здійсненні купівлі-продажу 1/6 частки вказаної земельної ділянки виключно від імені та в інтересах відповідача, а також за кошти останнього.
Ані умовами довіреності від 07 вересня 2020 року, ані договору купівлі-продажу від 16 вересня 2020 року не передбачено оплату вартості 1/6 частини земельної ділянки за кошти ОСОБА_1 . 
Отже, у матеріалах справи відсутні докази наявності домовленості між              ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про придбання на ім`я останнього частки земельної ділянки за рахунок коштів позивача.
Позивач, зазначаючи про сплату за власні грошові кошти 269 376 грн за частку відповідача у розмірі 1/6 частки земельної ділянки, не надав суду належних та допустимих доказів щодо понесення ним витрат, пов`язаних з виконанням доручення в цій частині. Також у матеріалах справи відсутні квитанції, чеки, платіжні доручення тощо, які свідчать про дійсність витрат позивача, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.
Також місцевим судом правильно звернуто увагу на те, що за відсутності відповідних повноважень у довіреності, за вимогами статті 1004 ЦК України, ОСОБА_1 мав повідомити відповідача про придбання в інтересах ОСОБА_3 за власний кошт означеної земельної ділянки, запитати згоду на оплату, отримати таку згоду і лише після цього здійснити оплату.
Посилання позивача на довідку ГУ ДПС у Миколаївській області про доходи відповідача за 2018, 2019 року є безпідставними, оскільки така інформація не є беззаперечним доказом відсутності у  ОСОБА_3 інших доходів та/або заощаджень, достатніх для придбання частки земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:501:0130, площею 0,0831 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи та наявними у справі доказами, фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий                                                                                           В.В. Гуль

Судді                                                                                                       Ю.О. Матвієнко 

                                                                                                                 Я.С. Мельник