КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/8440/2023
справа №761/12179/22

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня  2023 року                                                                                 м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Верланова С.М., Нежури В.А. 
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо Іллі Вікторовича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про скасування наказів та стягнення недоотриманої заробітної плати,-
 
встановив:
 
У липні 2022 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом про скасування наказів про оголошення простою, наказів, якими було змінено істотні умови праці в частині, що стосуються позивачки, стягнення недоотриманої заробітної плати.
Позовні вимоги мотивує тим, що з 02 листопада 2001 року по 30 травня 2022 року позивачка перебувала у трудових відносинах з АТ "Міжнародний резервний банк", який є  правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Сбербанк», ПАТ «Сбербанк», ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», ЗАТ «Банк НРБ», ЗАТ «Комерційний банк НРБ -Україна».
Відповідно до рішення Правління Національного банку України №91-рш/БТ від 25 лютого 2022 року розпочато ліквідацію Банку.
Вказує, що 30 квітня 2022 року згідно наказу АТ "МР Банк" №160/лк від 06 травня 2022 року позивачку звільнено з посади начальника управління правового забезпечення Департаменту правового забезпечення та стягнення боргів у зв`язку із ліквідацією підприємства згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Зазначає, що після направлення позивачці по електронній пошті 28 березня 2022 року попередження про звільнення у зв`язку із скороченням штату (чисельності) Банк незаконно, на думку позивачки, вирішив також змінити умови оплати праці шляхом зменшення заробітної плати та відправив позивачку в простій.
Вказує, що наказом №80/л від 25 березня 2022 року скасована в АТ «МР БАНК» виплата додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, в тому числі доплат, надбавок, винагород та інше. При цьому, отримавши заробітну плату 01 квітня 2022 року, позивачка зрозуміла, що відповідач не здійснив виплату винагороди у розмірі 20% за березень 2022 року, тобто припинив її нараховувати, починаючи з 01 березня 2022 року.
Вказує, що 15 квітня 2022 року по закінченню робочого дня позивачці електронною поштою надійшов лист, що містив наказ №31/лк від 12 квітня 2022 року уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо направлення позивачки в простій. При цьому, позивачку з початку робочого дня 15 квітня 2022 року відправлено в простій.
Вказує, що 29 квітня 2022 року, отримавши заробітну плату не в повному розмірі, позивачка дізналась, що ще в квітні, без погодження з позивачкою, їй установлено новий посадовий оклад в розмірі 45 000 гривень.
Підставою для зменшення посадового окладу був наказ №63/лк від 14 квітня 2022 року.
Уважає, що відповідач у порушення норм чинного законодавства України двічі безпідставно здійснив зменшення розміру заробітної плати позивачці.
Уважає накази №80/л від 25 березня 2022 року та №63/лк від 14 квітня 2022 року незаконними, та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства.
Вказує, що наказ №31/лк від 12 квітня 2022 року про встановлення для позивачки простою передбачав, що простій вводиться у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов функціонування АТ "МР Банк" в умовах ліквідації як банківської установи, а також враховуючи Указ Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року. Простій відносно позивачки введено на термін "з 15 квітня 2022 року до окремого наказу". Вказує, що фактично позивачка перебувала на простої до дня звільнення.
Вказує, що при встановленні простою цим наказом не було дотримано такого принципу як зупинку роботи банку чи окремого підрозділу, функціональні обов`язки позивачки не були змінені або зменшені, а всі працівники, які підпадали під дію простою, зобов`язані бути на зв`язку та з`явитись на основне робоче місце на першу вимогу свого безпосереднього керівника.
Зазначає, що позивачці стало відомо про те, що 21 квітня 2022 року після оголошення усім працівникам управління про скорочення, до моменту виведення позивачки в простій до управління прийнято двох нових працівників, що спростовує відсутність організаційних і технічних умов праці, які б не давали змогу працівникам управління виконувати свої функціональні обов`язки.
Уважає наказ №31/лк від 12 квітня 2022 року незаконним.
Мотивуючи наведеним, просить суд:
-  скасувати наказ №80/л від 25 березня 2022 року "Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат" в частині, що стосується позивачки, та стягнути з відповідача недоотриману позивачкою заробітну плату у вигляді невиплаченої винагороди у розмірі 20% за період з 01 березня 2022 року по 30 травня 2022 року включно, що становить 100 454,55 гривень:
за період з 01 березня 2022 року 31 березня 2022 року 34 000,00 гривень;
за період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року - 34 000,00 гривень;
за період з 01 травня 2022 року по 30 травня 2022 року - 32 454,55 гривень.
- скасувати в частині позивачки наказ №63/лк від 14 квітня 2022 року "Про зміни у штатному розписі та зміну посадових окладів", наказ №31/лк від 12 квітня 2022 року "Про встановлення простою" і стягнути з відповідача частину заробітної плати у розмірі 162157,30 гривень, що повинна була бути сплачена позивачці за період незаконного встановлення простою за період з 15 квітня 2022 року по 30 травня 2022 року, та за період незаконного зменшення посадового окладу з 18 квітня 2022 року з 136 000,00 гривень до 45 000,00 гривень:
за період з 15 квітня 2022 року у розмірі 2 158,73 гривень;
за період з 18 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року 52 634,93 гривень, включно із сумою недоотриманої частини заробітної плати, що повинна була бути сплачена за період незаконного введення щодо позивачки простою за період з 18 квітня 2022 року по 30 травня 2022 року у розмірі 7 142,86 гривень;
за період з 01 травня 2022 року по 30 травня 2022 року 107 363,64 гривень, включно із сумою недоотриманої частини заробітної плати, що повинна була бути сплачена за період незаконного введення щодо позивачки простою за період з 01 травня 2022 року по 30 травня 2022 року у розмірі 14 318,18 гривень.
Просить стягнути судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
Вказує, що при зверненні до суду зазначала, що відповідачем в порушення статей 32, 97, 103 КЗпП України та Положення про оплату праці працівників АТ "Сбербанк", що затверджене рішенням правління АТ "Сбербанк", зменшено заробітну плату. Окрім того, фактично не відбулось жодних змін і організацій виробництва і праці, які б могли бути підставою для зміни істотних умов праці шляхом скасування виплати додаткової заробітної плати.
Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивачки, що виплата додаткової заробітної плати була припинена з 01 березня 2022 року, а наказ, яким скасовано таку виплату, прийнято 25 березня 2022 року.
Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що змінені умови праці застосовувались до позивачки не у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці. Вказує, що суд не обґрунтував, чому не взяв до уваги доводи позивачки в цій частині.
Уважає невірною позицію суду першої інстанції щодо неможливості застосування в умовах воєнного стану норм Конституції, інших норм законодавства з оплати праці.
Вказує, що, враховуючи встановлені під час розгляду обставини про те, що позивачку не ознайомлено з наказом №2/лк від 01 квітня 2022 року "Про скасування дії всіх нормативних документів Банку або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати" та змістом наказу №63/лк від 14 квітня 2022 року "Про зміни у штатному розписі та зміну посадових окладів", відповідачем не дотримано вимоги статті 103 КЗпП, відтак суд безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення недовиплаченої заробітної плати.
Вказує, що відповідачем не надано суду першої інстанції доказів про те, що управління правового забезпечення Департаменту правового забезпечення та стягнення боргів АТ "МР Банк" не могло здійснювати свою діяльність, із оскаржуваного наказу слідує, що простій визначався лише для окремих працівників згідно до додатку до наказу.
Вказує, що направлення позивачки у простій при продовженні роботи підрозділу, керівником якого була позивачка, свідчить про дискримінаційний характер таких дій, що заборонені Законом.
Стверджує, що відповідач у справі не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності вибіркового застосування положень статті 34 КЗпП України щодо позивачки в порівнянні з іншими працівниками при однакових умовах праці, чим фактично позбавив позивачку можливості заробляти собі на життя працею, відтак висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачкою позовних вимог є помилковим.
Вказує, що змінені умови праці застосовувались до позивачки не у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці. Матеріалами справи не підтверджено, що позивачку ознайомлено з наказом №63/лк від 14 квітня 2022 року. Уважає, що дії відповідача про зменшення виплати посадового окладу позивачці з 136 000 гривень до 45 000,00 гривень без ознайомлення позивачки з такими змінами є протиправними.
Звертає увагу, що частина 3 статті 32 КЗпП України визначала, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Разом з цим, стаття 103 КЗпП України визначає, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місці до їх запровадження або зміни.
Звертає увагу, що 01 липня 2022 року внесено зміни в частину 2 статті 3 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", що вступили в силу 19 липня 2022 року, тобто вже після припинення трудових відносин з відповідачем. Внесені зміни підтверджують те, що зміна умов оплати праці позивачки в бік погіршення мало здійснюватися з дотриманням вимог статті 103 КЗпП, яка є спеціальною нормою по відношенню до норми статті 32 КЗпП України та була чинною на час виникнення спірних правовідносин.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах №6-59цс12 від 04 липня 2012 року, №6-2748цс15 від 23 березня 2016 року, №61-5263св22 від 31 серпня 2022 року.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
22 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від  АТ "Міжнародний резервний Банк" (попередня назва АТ Сбербанк) надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, уважає її необґрунтованою.
Вказує, що постановою Національного банку України №91-рш//БТ від 25 лютого 2022 року прийнято рішення "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Міжнародний резервний банк". На підставі вказаного рішення НБУ  виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №131 від 25 лютого 2022 року "Про початок процедури ліквідації АТ "Міжнародний резервний банк". Вказує, що з моменту прийняття рішення про ліквідацію та призначення уповноваженої особи Фонду, останній набув всіх повноважень, передбачених Законом, в тому числі стосовно видання рішень щодо змін в роботі Банку та з кадрових питань, зокрема зміни умов праці, встановлення простою та вивільнення працівників, тощо.
Звертає увагу, що з моменту початку процедури ліквідації банку Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як і інші нормативно-правові акти щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку, є пріоритетними по відношенню до інших законодавчих та нормативно-правових актів, які не регулюють питання ліквідації та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Вказує, що 24 березня 2022 року набрав чинності Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. 29 березня 2022 року на адресу всіх працівників Банку направлено наказ №80/л від 25 березня 2022 року "Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат".
Вказаний наказ прийнято рішенням Уповноваженої особи Фонду на підставі Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року.
Вказує, що після набрання чинності Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" не застосовується норма частини 3 статті 32 КЗпП України.
Вказує, що право ліквідатора узгоджується із нормами положення про вивід неплатоспроможного банку з ринку, зокрема, ліквідатор має право зменшувати заробітну плату шляхом, зокрема, але не виключно, скасування відповідних винагород.
В даному випадку банк припинив діяльність як банківська установа з відкликанням ліцензії 25 лютого 2022 року, технологічний цикл операцій було завершено, жодна мета статутної діяльності банку вже не досягається, прибуток не заробляється та банківська діяльність не ведеться, отже відсутні правові підстави для виплати будь-яких заохочень, винагород, премій, надбавок, тощо понад встановлені посадові оклади.
Всі накази, якими встановлено винагороду ОСОБА_1 , були скасовані з моменту видання наказу №80/лк незалежно від того, який період часу було відпрацьовано працівником за останній місяць та незалежно від того, чи діяло на той час "Положення про оплату праці в АТ "Сбербанк".
Вказує, що позивачка в судовому засіданні не заперечувала, що отримала наказ 80/Л від 25 березня 2022 року засобами корпоративної електронної пошти.
Зазначає, що стаття 103 КЗпП України, на яку посилається позивачка, вимоги якої нібито порушені банком, не існує окремо від інших законів, є частиною національного законодавства про працю, але в цьому випадку також не може бути застосована, оскільки має конфлікт з пріоритетними положеннями Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".
Щодо змін посадового окладу вказує, що відповідно до наказу в разі отримання письмової відмови від продовження роботи в нових умовах, працівники мали право на припинення трудових відносин з банком на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України. Письмової відмови позивачки від продовження трудових відносин в нових умовах оплати праці не поступало, отже це було розцінено банком як згода позивачки продовжити трудові відносини на зазначених в наказі умовах.
Щодо доводів про не ознайомлення позивачки з наказом №63/лк від 14 квітня 2023 року вказує, що під час розгляду справи позивачка не заперечувала в цілому, що дійсно бачила в корпоративній електронній скриньці відповідні повідомлення та про зміну умов праці знала. Отже твердження, що викладені в апеляційні скарзі є такими, що дійсним обставинам не відповідають.
Щодо ненадання доказів про зміни в організації виробництва і праці, які стали б  підставою для істотних змін умов праці позивача вказує, що ліквідація підприємства і є одним з різновидів змін в організації виробництва і праці, входить до цього сукупного поняття, та додаткового обґрунтування роботодавцем наявності/відсутності змін в організації виробництва і праці при прийнятті управлінських рішень в умовах ліквідації не потребує.
Щодо доводів про незаконність наказу про оголошення простою вказує, що в цьому випадку простій обумовлено початком процедури ліквідації Банку та відкликанням банківської ліцензії, тобто втрати Банком статусу банківської установи в розумінні Закону України «Про банки та банківську діяльність» та фактичної неможливості продовжувати звичну діяльність банківської установи, що саме по собі створює відсутність організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, а також дією воєнного стану, який також унеможливлював виконання роботи в Банку.
Тобто ліквідація і є тією самою окремою підставою, що є очевидним, наявність якої вимагається від роботодавця для прийняття відповідних управлінських рішень.
Посилається на правові висновки Верховного Суду у справі №464/1320/20.
Зазначає, що з моменту початку ліквідації Банк, як юридична особа, вже не виконує функції банківської установи та не здійснює діяльність, що передбачена Законом України «Про банки та банківську діяльність», отже всі функції Банку припиняються, а всі операції Банку, що ліквідується, здійснюються виключно в порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регламентує порядок та черговість задоволення кредиторських вимог та норми якого є спеціальними та пріоритетними по відношенню до інших законодавчих та нормативно-правових актів.
Вказує, що відповідачем повністю врегульовано організацію роботи в дистанційному режимі, обмін інформацією в Банку відбувався виключно на умовах обміну повідомленнями корпоративною електронною поштою, особистою електронною поштою працівника (якщо у працівника не було можливості підключення до віддаленого робочого місця в зв`язку і воєнним станом). В свою чергу на працівників було покладено обов`язок виконувати свою роботу на умовах та у відповідності до наказів, розпоряджень керівництва, ліквідатора та посадової інструкції.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
16 червня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить суд відмовити в задоволенні скарги. Мотиви відзиву в цілому ідентичні доводам відзиву АТ "Міжнародний резервний Банк"
05 червня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь ОСОБА_1   на відзив відповідача.
Вказує, що підстави для застосування Положення, на яке посилається відповідач, відсутні, оскільки підставою для відкликання НБУ банківської ліцензії та початку ліквідації  був факт контролю банку на дату прийняття вказаного рішення російської федерацією, яка є державою-агресором та здійснює військову агресію стосовно Держави Україна, а не віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Вказує, що Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як і інші нормативно-правові акти щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку, не є пріоритетними по відношенню до інших законодавчих та нормативно-правових актів, які регулюють питання трудових відносин в Україні.
Зазначає, що фактично не відбулось жодних змін і організації виробництва і праці, які могли б бути підставою для зміни істотних умов праці шляхом скасування виплати додаткової заробітної плати.
На момент змін умов праці позивачки продовжувала діяти інша норма КЗпП - стаття 103, яка передбачала, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Вказана стаття була спеціальною нормою, а отже виникала конкуренція між двома правилами Кодексу законів про працю. Вказані розбіжності усунуто шляхом внесення змін до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», але такі зміни було внесено вже після звільнення позивачки.
Зазначає, що зміна істотних умов праці (розміру оплати праці, тривалості робочого часу, режиму роботи) може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.
Не погоджується з твердженням відповідача, що ліквідація підприємства є тією зміною в організації виробництва і праці, що дає підстави до змін в оплаті праці, оскільки при ліквідації підприємства працівник не продовжує працювати із зміненими умовами праці, а підлягає звільненню відповідно до частини 1 статті 40 КЗпП.
Вказує, що КЗпП не передбачено отримання згоди від працівника на продовження трудових відносин у разі відправлення його в простій.
Зазначає, що відповідачем не надано до суду першої інстанції доказів про те, що управління правового забезпечення Департаменту правового забезпечення та стягнення боргів АТ «МР БАНК» не могло здійснювати свою діяльність, із оскаржуваного наказу слідує, що простій визначався лише для окремих працівників згідно до додатку до наказу.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Ягодка О.О. доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник відповідача - адвокат Лаврін О.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Інші учасники справи в судове засідання не заявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає  з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що стаття 3 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначала, що у період дії воєнного стану норми частини 3 статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються. Cуд першої інстанції зробив висновок, що при прийнятті оскаржуваних наказів №80/л від 25 березня 2022 року, №31/лк від 12 квітня 2022 року та №63/лк від 14 квітня 2022 року не були порушені положення діючого законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування та відповідно стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів.
Суд також зазначив, що Банк перебуває у процесі ліквідації та не виконує функції банківської установи на підставі Закону України "Про банки та банківську діяльність", на території України введено воєнний стан, який унеможливлює виконання роботи в приміщенні Банку, діючим законодавством не передбачено заборон встановити простій відносно певних посад, тому суд зробив висновок, що при винесенні наказу №31/лк від 12 квітня 2022 року відповідач діяв з дотриманням положень діючого законодавства, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
З даних трудової книжки установлено, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з відповідачем та з 06 червня 2018 року займала посаду начальника управління правового забезпечення Департаменту правового забезпечення АТ «МРБ» та стягнення боргів. 30 травня 2022 року звільнена із займаної посади у зв`язку із ліквідацією підприємства, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (том 1 а.с.23-27).
Рішенням Правління Національного банку України від 25 лютого 2022 року  «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» з посиланням на вимоги статті 15 Закону України "Про національний банк України", пункт 1 постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року №19 "Про особливості припинення діяльності банків в умовах воєнного стану" вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» (том 1 а.с.29).
Рішення Правління Національного банку України мотивовано тим, що НБУ має право прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, що перебуває під контролем держави-агресора, вказавши, що контролером АТ «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» є опосередковано через ПАТ «Сбербанк Росії» Російська Федерація, яка є державою агресором та здійснює військову агресію стосовно держави Україна.
Наказом №47/л від 15 березня 2022 року "Про скорочення штату (чисельності) працівників АТ "МР БАНК" скорочено штат (чисельність) працівників АТ "МР БАНК" відповідно до додатку 1 до цього наказу (а.с. 37).
Наказом №80/л від 25 березня 2022 року "Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат" у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов функціонування АТ «МР БАНК» в умовах ліквідації як банківської установи, а також враховуючи Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року та керуючись Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136,  скасовано в АТ «МР БАНК» виплату додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, в тому числі доплат, надбавок, винагород та інше. Всі попередні накази про встановлення додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат вважаються такими, що втратили чинність. Пунктом 3.2. цього Наказу визначено, що у разі отримання письмової відмови працівника від продовження роботи в нових умовах відповідно до пункту 1 цього Наказу, здійснити заходи щодо припинення трудового договору та звільнення працівника за пунктом 6 статті 36 КЗпП України з врахуванням того, що відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у період дії воєнного стану норми частини 3 статті 32 Кодексу Законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються (а.с. 41).
Наказом №2/лк від 01.04.2022 року «Про скасування дії всіх нормативних документів Банку або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов функціонування АТ «МР БАНК» в умовах ліквідації як банківської установи, а також враховуючи Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року та керуючись Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136 та на виконання наказу №80/л від 25 березня 2022 року скасовано в АТ «МР БАНК» дію всіх нормативних документів Банку (накази, розпорядження, регламенти, політики та положення, рішення Правління та інших виборних органів, договори, угоди та інше) або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати (а.с.112).
Наказом №31/л від 12 квітня 2022 року «Про встановлення простою» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов функціонування АТ «МР БАНК» в умовах ліквідації як банківської установи, а також враховуючи Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, встановлено простій у роботі працівників АТ «МР БАНК», згідно Додатку 1 та визнано простій у роботі працівників таким, що виник не з вини працівників (а.с. 32).
Відповідно до пункту 3 Наказу у період простою дозволено працівникам не перебувати за основним місцем роботи до закінчення простою та згідно пункту 4 наказу, оплата простою відбувалась в розмірі 2/3 встановленого посадового окладу.
З даних Додатку 1 до Наказу установлено, що простій встановлено також відносно начальника управління правового забезпечення Департаменту правового забезпечення та стягнення боргів ОСОБА_1 з 15 квітня 2022 року до окремого наказу.
Наказом №63/лк від 14 квітня 2022 року «Про зміни у штатному розписі та зміну посадових окладів» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов функціонування АТ «МР БАНК» в умовах ліквідації як банківської установи, а також враховуючи Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року та керуючись Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136  внесено зміни до штатного розпису з 18 квітня 2022 року, а саме: встановлено посадовий оклад у розмірі 45 000,00 грн на посадах згідно Додатку 1; встановлено працівникам АТ «МР БАНК», зазначеним у Додатку 2, з 18 квітня 2022 року посадовий оклад у розмірі 45 000,00 грн на місяць (а.с. 43).
Наказом №160/лк від 06 травня 2022 року ОСОБА_1 , начальника управління правового забезпечення Департаменту правового забезпечення та стягнення боргів АТ "МР БАНК", звільнено 30 травня 2022 року у зв`язку з ліквідацією підприємства, пункт 1 статті 40 КЗпП України.
Предметом оскарження у цій справі є :
- наказ №80/л від 25 березня 2022 року "Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат" в частині, що стосується позивачки;
- наказ №31/лк від 12 квітня 2022 року "Про встановлення простою" в частині, що стосується позивачки;
- наказ №63/лк від 14 квітня 2022 року "Про зміни у штатному розписі та зміну посадових окладів" в частині, що стосується позивачки.
Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 
Згідно статті 64 Конституції України  конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Отже Конституція України надає можливість в умовах воєнного стану встановлювати окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, зокрема, щодо прав, передбачених статтею 43 Конституції України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який з урахуванням змін неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу.
Згідно пункту 2 прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".
15 березня 2022 року прийнято Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що набрав чинності 24 березня 2022 року.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. 
Частиною 3 статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» унормовано, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Згідно частини 3 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції на час спірних правовідносин) у період дії воєнного стану норми частини 3 статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються.
Доводи апеляційної скарги про те, що стаття 103 КЗпП України діяла на момент виникнення правовідносин, цією статтею унормовано, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни, відтак положення цієї статті підлягали застосуванню, відхиляються колегією суддів.
За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції на час спірних правовідносин) визначено, що у період дії воєнного стану не застосовуються закони України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці, отже доводи скаржника про застосування статті 103 КЗпП України є помилковими.
Відтак апеляційним судом відхиляються доводи скаржника в тій частині, що право позивачки на отримання додаткової заробітної плати мало б бути припинено не з дати прийняття відповідного наказу, а в силу статті 103 КЗпП України після закінчення 2 місяців з дати ознайомлення позивачки з цим наказом.
Доводи скаржника про те, що наказ №80/л "Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат" видано 25 березня 2022 року, а відповідні виплати скасовані з 1 березня 2022 року, не дають підстав уважати про незаконність цього наказу, оскільки винагороду за березень 2022 року позивачкою отримано 1 квітня 2022 року, тобто нарахування винагороди за березень 2022 року здійснено  з урахуванням оспорюваного наказу.
Окрім того, суд першої інстанції правильно відхилив посилання позивачки на умови Положення про оплату праці в АТ «СБЕРБАНК», яким було визначено структуру заробітної плати, оскільки відповідно до Наказу №2/лк від 01 квітня 2022 року «Про скасування дії всіх нормативних документів Банку або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітку плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати» цей внутрішній нормативний документ скасовано. 
Доводи скаржника про те, що в наказі №80/л від 25 березня 2022 року вказана така надумана, на твердження скаржника, причина, як відсутність організаційних та технічних умов функціонування АТ «МР БАНК» в умовах ліквідації як банківської установи, відхиляються колегією суддів, оскільки видання цього наказу обумовлено початком ліквідації АТ «МР БАНК», прийняття рішення про яку було, в своє чергу, обумовлено здійсненням військової агресії стосовно держави Україна, при цьому, контролером АТ «МР БАНК» є опосередковано через ПАТ «Сбербанк Росії» Російська Федерація, яка є державою агресором.
            Доводи скаржника в тій частині, що зміна умов оплати праці позивачки в бік погіршення згідно  наказу №63/лк від 14 квітня 2022 року "Про зміни у штатному розписі та зміну посадових окладів" повинна була відбуватись із застосуванням статті 103 КЗпП України, відхиляються апеляційним судом, оскільки як зазначено судом вище, згідно  частини 2 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції на час спірних правовідносин) визначено, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці.
            Доводи скаржника в частині відсутності на час видання вказаного наказу таких змін в організації виробництва і праці, які  давали б підстави для зміни посадового окладу позивачки, відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що такий наказ видано в умовах початку процедури ліквідації банку, що обумовлює припинення виконання банком як юридичною особою функцій банківської установи.
Доводи скаржника в частині незаконності наказу №31/лк від 12 квітня 2022 року "Про встановлення простою" в тій частині, що не дотримано умови про таку обов`язкову підставу застосування введення простою на підприємстві як повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів, відхиляються колегією суддів.
Згідно статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Згідно наказу №31/л від 12 квітня 2022 року «Про встановлення простою», видання такого обумовлено відсутністю організаційних та технічних умов функціонування АТ «МР БАНК» в умовах ліквідації як банківської установи, а також з урахуванням Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року.
Апеляційний суд зазначає, що перелік обставин, які дають підстави для введення  простою, не є виключним.
Воєнний стану в Україні введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022. В цьому Указі визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Тобто, вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
З огляду на наведене, ураховуючи вказані вище підстави розпочатої процедури ліквідації банківської установи, за якої здійснюються дії, направлені виключно на забезпечення процесів, пов`язаних із ліквідацією, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність оскаржуваного наказу про введення простою вимогам законодавства, а твердження скаржника про недоведеність обставин  відсутності організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи позивачкою, є помилковими. 
Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах у справах №6-59цс12 від 04 липня 2012 року, №6-2748цс15 від 23 березня 2016 року, а також в постанові Верховного Суду у справі  №61-5263св22 від 31 серпня 2022 року, колегія суддів відхиляє, оскільки обставини у цих справах не є релевантними обставинам, установленим у справі, що переглядається апеляційним судом.
Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для скасування наказів, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення із мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не убачається.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування  рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено  06 листопада 2023 року. 

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         С.М. Верланов

                                                                                   В.А. Нежура