ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/249/23  Номер провадження 22-ц/814/4007/23	Головуючий у 1-й інстанції Солоха О.В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,
за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О., 
розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укргазбанк» на рішення Комсомольського міського суду  Полтавської області від 29 травня 2023 року
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки
УСТАНОВИВ:
коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
У лютому 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі уповноваженого представника звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за простроченими процентами за кредитним договором № 615 к-ф від 04.07.2008 за період з 06.11.2019 по 06.11.2022 у сумі 7 771,90 дол. США; звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки без оформлення заставної № 615 к-ф від 04.07.2008 - нерухоме майно двокімнатну квартиру, загальною площею 43,93 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю  ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 21.04.2004, посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу № 1706, за рахунок вартості якого погасити заборгованість по простроченим процентам за кредитним договором № 615 к-ф від 04.07.2008 у сумі 7 771,90 дол. США та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір в сумі 4 263 грн 11 коп.
Рішенням Комсомольського міського суду  Полтавської області від 29 травня 2023 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки – відмовлено.
коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
Із вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника.
В апеляційній скарзі прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Вказували на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Зазначили, що обов`язок боржника сплачувати відсотки визначені договором до дня повного повернення кредиту. 
Вказували, що місцевим судом не враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справах № 522/1528/15, № 910/17048/17, рішення Другого сенату Конституційного суду від 22.06.2022 у справі № 3-188/2020(455/20), згідно з якими за наслідком ухвалення судового рішення зобов`язання за кредитним договором не трансформуються в охоронні. 
узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 прохала рішення місцевого суду залишити без змін. 
щодо процесуальної можливості розгляду справи за відсутності учасників справи;
Учасники справи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
19.12.2023 від представника ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшла заява про відкладення розгляду справи, мотивуючи необхідність відкладення зайнятістю представника ПАТ АБ «Укргазбанк» в іншому судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що причина неявки представника скаржника, ПАТ АБ «Укргазбанк», обумовлена наданням переваги іншому судовому засіданню, що не є поважною причиною неявки та підставою для відкладення розгляду справи. ПАТ АБ «Укргазбанк», як скаржник, реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК), неявка сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи. Разом із тим, будучи юридичною особою, що має певний штат представників (у тому числі юристів), не обґрунтовано неможливості забезпечення участі у судовому засіданні іншого представника банку. 

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Судом установлено, що 04.07.2008 між ПАТ АБ «Укргазбанк» (Позикодавець, Банк) та відповідачем ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений кредитний договір № 615 к-ф, за умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 25 000 доларів США зі строком користування до 03.07.2028 або по день визначений п. 1.5 та/або в п. 3.3.11 Договору, із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних. (т. 1 а.с. 9-11)
Пунктом 2.1. Договору визначено, що згідно договору застави № 615 к-ф від 04.07.2008, укладеного одночасно з цим договором між Банком та ОСОБА_1 , в забезпечення зобов`язань за дійсним договором Банком прийнято в заставу 2-х кімнатну квартиру загальною площею 43,93 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 3.3.1 Позичальник зобов`язалася здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.
Відповідно до договору поруки № 615 к-ф від 04.07.2008 укладеного між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , останній зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору № 615 к-ф від 04.07.2008, укладеному кредитором з позичальником, згідно з яким позичальнику надається кредит в сумі 25 000 доларів США на строк з 04.07.2008 по 03.07.2028, сплатити проценти за фактичне користування коштами щомісячно в розмірі 13,8% річних з врахуванням змін та доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами кредитного договору (т. 1 а.с. 12).
В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 615 к-ф від 04.07.2008, між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_5 , було укладено договір іпотеки № 615 к-ф, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 4396 (т. 1 а.с. 13-15). Пунктом 1.1 Договору визначено, що вказаний договір іпотеки забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з договору № 615 к-ф від 04.07.2008, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 03.07.2028 повернути кредит у розмірі 25 000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,8% та штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним та цим договорами (т. 1 а.с. 13-15).
Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: 2-х кімнатна квартира, житловою площею 27,53 кв.м, загальною площею 43,93 кв.м, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на підставі договору дарування від 21.04.2004 посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу № 1706.
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22.09.2010 задоволено вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 615 к-ф від 04.07.2008 в сумі 26 595,22 доларів США. В порядку погашення заборгованості за кредитним договором № 615 к-ф від 04.07.2008 звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 43,93 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з початковою ціною реалізації 170 000 грн. Виселено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15.11.2010 рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22.09.2010 в частині виселення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з жилого приміщення по АДРЕСА_1 скасовано та відмовлено в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення залишено без змін (т. 2 а.с. 73-74).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що   звертаючись до суду із позовом у 2010 році про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, Банк таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 1050 ЦК України та фактично мав зафіксувати розмір існуючої у ОСОБА_1 заборгованості за процентами та неустойкою і припинити її нарахування. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22.09.2010 позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» було задоволено, строк виконання зобов`язання було змінено, і позивач набув право на задоволення своїх вимог до позичальника, заборгованість якого була визначена судовим рішенням, за рахунок квартири, переданої в іпотеку Банку. Правові підстави для нарахування банком відсотків після звернення до суду з позовом в 2010 році були відсутні, тому відсутні підстави і для звернення стягнення на іпотечне майно. 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року справа № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зазначено:
Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України
Пункт 91: «Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України»
Пункт 92: «Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає».
Пункт 93: «Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати».
Щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України
Пункт 104: «Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35)».
Пункт 105: «Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22))».
Пункт 106: «При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність».
Пункт 107: «Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18)».
Пункт 108: «Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає».
Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування
Пункт 124: «Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору».
Пункт 125: «Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).
Пункт 126: «Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови)».
Пункт 127: «Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів».
Пункт 128: «Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).»
Щодо рішення Конституційного суду 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду на обґрунтування ухвали від 29.06.2022 також послався на рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі № 3-188/2020(455/20), у якому останній вказав, що приписи частини другої статті 625 ЦК України, першого речення частини першої статті 1050 ЦК України та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 цього Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.
Пункт 143: «Таке обґрунтування рішення Конституційного Суду України збігається з висновками Великої Палати Верховного Суду. Саме тому, що приписи частини другої статті 625 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за статтею 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за статтею 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін)».
Пункт 144: «Крім того, Конституційний Суд України у вказаному рішенні наголосив, що забезпечення сталості та єдності судової практики є основоположною функцією Верховного Суду (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), яку не може здійснювати інший орган державної влади, зокрема Конституційний Суд України (останній абзац пункту 8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі № 3-188/2020(455/20)). Виконуючи це завдання, саме Верховний Суд здійснює тлумачення та застосування норм ЦК України й інших Законів України, а Конституційний Суд України вирішує питання про конституційність цих норм, зокрема за конституційними скаргами, та здійснює офіційне тлумачення Конституції України (пункти 1, 2 частини першої статті 150, стаття 1511 Конституції України, пункти 1, 2, 9 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України»)».
Пункт 145: «Насамкінець Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Велика Палата Верховного Суду повинна мати ґрунтовні підстави: її попередні рішення або підходи, застосовані в цих рішеннях, мають бути очевидно застарілими внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини; вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість, зокрема внаслідок існування невідповідності критерію «якість закону» законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права».
Пункт 146: «Однак у процесі розгляду цієї справи вказаних вище підстав виявлено не було. Натомість Велика Палата Верховного Суду акцентує увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16».

Місцевий суд установив, що термін дії кредитного договору від 04.07.2008 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_1 № 615 к-ф був змінений достроково, що підтверджується змістом рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22.09.2010 у справі № 2-878/10.
Тлумачення умов даного договору, зокрема, п. 3.3.1 та п. 3.3.4, свідчить про те, що умовами договору визначено сплату відсотків лише за «користування кредитними коштами», а не як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, як це передбачено у статті 625 ЦК України. 
Таким чином у позивача відсутнє право на нарахування відсотків поза межами строку кредитування, визначених саме кредитним договором. 
У відповідності з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Як вбачається із позовної заяви, позивач прохав стягнути на його користь відсотки у в розмірі 14% річних, обрахованих у відповідності з вимогами кредитного договору від 04.07.2008, виходячи із несплаченої суми заборгованості в розмірі 18 563,54 долара США за рішенням суду від 22.09.2010 та згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України, а не у відповідності з вимогами статті 625 ЦК України. 
За таких обставин, висновки місцевого суду про відмову у стягненні даних відсотків є вірними.
Враховуючи те, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є похідною вимогою від вимоги про стягнення відсотків, місцевий суд вірно відмовив в задоволенні позовних вимог і в цій частині. 
Доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого не спростували.
висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат понесених під час апеляційного розгляду справи - відсутні.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укргазбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 травня 2023 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 грудня 2023 року.

Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов

Судді                                                                 Т.В. Одринська

В.П. Пікуль